УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/760/21
Провадження № 22-ц/4820/1727/21
Категорія: 32

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Філіпчук О.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №676/760/21 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданої в її інтересах представником ОСОБА_2 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2021 року (суддя Швець О.Д.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що 02.11.2019 близько 10 год 25 хв на 263 км + 500 м автодороги Р-24 «Татарів – Косів – Кам`янець-Подільський» в межах с. Довжок, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області по вул. Гагаріна водій ОСОБА_3 , керуючи рейсовим автобусом «I-VAN А07А1», реєстраційний номер НОМЕР_1 сполученням «Кам`янець-Подільський – Залісся-1» та рухаючись в напрямку м. Кам`янця-Подільського, допустив з`їзд автобуса в кювет з подальшим перекиданням. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 , будучи пасажиром автобуса, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки лівої плечової кістки зі зміщенням відламків, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, скальповану рану тим`яно-потиличної ділянки голови, які по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. ОСОБА_1 вказувала, що з 02.11.2019 по 03.12.2019 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Кам`янець-Подільська центральна районна лікарня», а з 04.12.2019 по 05.06.2020 знаходилася на амбулаторному лікуванні. 
Також, позивачка зазначала, що 02.11.2019 до ЄРДР внесено відомості за № 12019240000000288 щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і в ході досудового розслідування встановлено, що причиною ДТП була несправність ходової частини автобуса, а саме втомлена тріщина поперечного перерізу корінного листа ресори, яка не могла бути виявлена водієм при візуальному огляді ходової частини автобуса перед виїздом без застосування спеціалізованого діагностичного обладнання. 23.06.2020 кримінальне провадження закрито в зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення. Проте, як вважає ОСОБА_1 відсутність вини водія ОСОБА_3 у вчинені ДТП не звільняє володільця транспортного засобу «I-VAN А07А1», реєстраційний номер НОМЕР_1 від цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час експлуатації транспортного засобу. Позивачка посилається на те, що цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон» (далі - ПрАТ «СК «Еталон») згідно полісу АО/1550117. ОСОБА_1 вказує, що за період лікування нею було витрачено значні грошові кошти на проведення діагностики, придбання ліків та медичних засобів на загальну суму 17071,58 грн. Крім того, у зв`язку із перебуванням на лікуванні, позивачка з 02.11.2019 до 05.06.2020 тимчасово була непрацездатна, тому вважає, що до стягнення підлягає також шкода завдана тимчасовою втратою працездатності, що становить 32 609,07 грн. Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що з огляду на ушкодження позивачкою здоров`я під час ДТП відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 2484,03 грн. 
Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПрАТ «СК «Еталон» на свою користь 17071 грн 58 коп на відшкодування шкоди у зв`язку з лікуванням, 32609 грн 07 коп на відшкодування шкоди завданою тимчасовою втратою працездатності та 2484 грн 03 коп на відшкодування моральної шкоди. 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 30 липня 2021 року  ОСОБА_1  у задоволенні позову до ПрАТ СК «Еталон» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю в дорожньо-транспортній пригоді  відмовлено. 
Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що вона була застрахована як пасажирка автобуса від нещасного випадку на транспорті і що позов заявлено до неналежного відповідача є надуманим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та доказам, що зібрані по справі. Так, апелянтка посилається на те, що будучи пасажиркою автобуса «I-VAN A07A1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сполученням «Кам`янець-Подільський – Залісся-1» вона не була застрахована згідно Положення «Про обов`язкове страхування від нещасних випадків на транспорті», оскільки не укладала такого договору страхування та не сплачувала страхових внесків. ОСОБА_1 вказує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції жодних належних та допустимих доказів того, що вона була застрахована у відповідності до п.6 ст.7 Закону України «Про страхування» страховиком не надано та судом не здобуто, а тому такі висновки є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.
Зважаючи на викладене, апелянтка просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ СК «Еталон» погоджується із висновками суду першої інстанції та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. ПрАТ СК «Еталон» зазначає, що згідно постанови КМУ від 18.02.1997 №176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» пасажир повинен мати квиток на проїзд в автобусі, а перевізник повинен мати ліцензію на здійснення господарської діяльності по перевезенню пасажирів. Товариство вказує, що на здійснення рейсових перевезень пасажири повинні бути застраховані перевізником за договором про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті. ПрАТ СК «Еталон» посилається на те, що згідно п.п.6,9 ст.7 Закону України «Про страхування» особисте страхування від нещасних випадків на транспорті та страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відносяться до обов`язкових видів страхування. Товариство зазначає, що фактично позивачкою було сплачено грошові кошти за проїзд водію автобуса, тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що сплачуючи кошти за проїзд водію, ОСОБА_1 фактично придбала квиток, який їй не було надано в порушення приписів Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженим постановою КМУ від 14 серпня 1996 року №959 не з її вини, і таким чином стала пасажиром, на якого розповсюджується умови п.6 ст.7 Закону України «Про страхування». Товариство вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване та законне рішення, зробив правомірний висновок, що заявлені позивачкою вимоги до ПрАТ СК «Еталон», яким була застрахована відповідальність водія на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є необґрунтованими, а товариство не є належним відповідачем у цій справі. 
Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України). 
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України). 
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 02 листопада 2019 року близько 10 год 25 хв на автодорозі Р-24 «Татарів - Косів - Кам`янець-Подільський», на 263 км + 500 м в межах с. Довжок, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, по вул. Гагаріна, водій ОСОБА_3 , керуючи рейсовим автобусом «I-VAN А07А1» р.н. НОМЕР_1 сполученням «Кам`янець-Подільський - Залісся-1», рухаючись в напрямку м. Кам`янця-Подільського, допустив з`їзд автобуса в кювет з подальшим перекиданням.
Внаслідок ДТП водій автобуса ОСОБА_3 та пасажири ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.
Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Національної поліції в Хмельницькій області Пілявського Є.А. від 23.06.2020 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019240000000288 від 02.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні водія автобуса «I-VAN А07А1», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановлено вирішити питання про притягнення водія автобуса «I-VAN А07А1» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: с. Жердя, Чемеровецького району до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
Зазначеною постановою встановлено, що ФОП ОСОБА_11 автобусом ПАЗ 3205 р.н. НОМЕР_2 надає послуги по перевезенню пасажирів та обслуговує маршрут «Кам`янець – Подільський –Залісся 1 (Параївка)». Однак, 01.11.2019 через технічну несправність ТЗ і на час його ремонту ФОП ОСОБА_11 запропонував ФОП ОСОБА_12 , який має відповідні дозволи та ліцензії для перевезення пасажирів, здійснювати рейс «Кам`янець – Подільський – Залісся 1 (Параївка)». 
ФОП ОСОБА_12 з 15.09.2018 на підставі довіреності користується автобусом «I-VAN А07А1» р.н. НОМЕР_1 , на якому з серпня 2019 року працює водієм ОСОБА_3 і який виконував 02.11.2019 рейс сполученням «Кам`янець – Подільський – Залісся 1» та перевозив 10-13 пасажирів.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 88 від 19.02.2020 тілесні ушкодження, вказані в медичній карті № 7227 стаціонарного хворого травматологічного відділення КНП «Кам`янець-Подільська ЦРЛ» на ім`я ОСОБА_1 в вигляді закритого перелому шийки лівої плечової кістки могло утворитися як від дії тупого твердого предмета так і при ударі об такий, можливо об конструкції салону автобуса при його перевертанні в день поступлення на стаціонарне лікування в Кам`янець-Подільську ЦРЛ і по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня. Тілесне ушкодження, вказане в медичній карті № НОМЕР_3 стаціонарного хворого травматологічного відділення КНП «Кам`янець-Подільська ЦРЛ» на ім`я ОСОБА_1 у вигляді скальпованої рани тім`яно-потиличної ділянки голови могло утворитися як від дії тупого твердого предмета так і при ударі об такий, можливо об конструкції салону автобуса при його перевертанні в день поступлення на стаціонарне лікування в Кам`янець-Подільську ЦРЛ і по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Діагноз: «ЗЧМТ. Струс головного мозку», виставлений в медичній карті № 7227 стаціонарного хворого травматологічного відділення КНП «Кам`янець-Подільська ЦРЛ» на ім`я ОСОБА_1 об`єктивними неврологічними даними не обґрунтований, судово-медичній оцінці не підлягає (а.с. 10-15). 
Згідно Полісу №АО/ 1550117 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 26.06.2019 по 25.12.2019 цивільно-правова відповідальність ТОВ «Альянс-Сервіс», володільця ТЗ автобуса «I-VAN А07А1» р.н. НОМЕР_1 застрахована у  ПрАТ СК «Еталон» і страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю визначена в розмірі 200 000 грн, а за шкоду заподіяну майну – 100 000 грн, розмір франшизи – 2000 грн (а.с.9).
Згідно епікризу №7527 ортопедо-травматологічного відділення Кам`янець-Подільської ЦРЛ, довідки за № 304 від 05.06.2020 і довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді від 02.07.2020 ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 02.11.2019 по 03.12.2019 (а.с. 16-17,27).
Згідно довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді від 02.07.2020 ОСОБА_1 перебувала з 04.12.2019 по 05.06.2020 на амбулаторному лікуванні (а.с.28).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України «Про страхування», а позов заявлено до неналежного відповідача, адже ПрАТ СК «Еталон» є страховиком цивільно-правової відповідальності ТОВ «Альянс-Сервіс», як володільця ТЗ автобуса «I-VAN А07А1» р.н. НОМЕР_1 на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.
Щодо обов`язку страховика із відшкодування пасажиру наземного транспортного засобу витрат на лікування.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відповідно до частини першої статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Частинами першою та другою статті 5 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом.
Чинне законодавство визначає як різні об`єкти страхування, так і різні види страхування, які відповідно мають різне правове регулювання.
У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної   життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У пункті 6 статті 7 Закону України «Про страхування» передбачено такий вид обов`язкового страхування, як особисте страхування від нещасних випадків на транспорті. Указаним законом також визначено одним з видів добровільного страхування страхування від нещасних випадків.
Порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами перевізника визначено в Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (далі - Правила). Ці Правила є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.
Пунктами 48 та 145 зазначених Правил визначено, що під час здійснення регулярних перевезень пасажирський автомобільний перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів, зобов`язаний здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд, забезпечувати попередній та поточний продаж квитків, а також здійснювати обов`язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.
Відповідно до підпункту 16 пункту 147 Правил водій автобуса зобов`язаний продавати квитки пасажирам до початку руху автобуса у передбачених законодавством випадках.
Обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 «Про затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», із змінами і доповненнями.
Обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті поширюється на пасажирів залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного і електротранспорту, крім внутрішнього міського, під час поїздки або перебування на вокзалі, в порту, на станції, пристані.
Застрахованими вважаються пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки. 
Страховими випадками є, зокрема, тимчасова втрата застрахованою особою працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті.
Згідно з абзацом 2 пункту 3 цього Положення кожному застрахованому перевізник, що виступає агентом страховика, видає страховий поліс. Він може видаватися на окремому бланку або міститися на зворотному боці квитка. 
Документом, що підтверджує страхування пасажирів під час здійснення регулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, є квиток.
Тобто, відповідно до вимог законодавства саме на перевізника покладений обов`язок забезпечувати та здійснювати страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 496/3225/16-ц (провадження № 61-9738св18) та від 14 листопада 2018 року у справі № 640/20642/15-ц (провадження № 61-15697св18) викладено правовий висновок про те, на якого саме страховика нормативно-правовими актами України покладено обов`язок здійснити страхове відшкодування пасажиру наземного транспортного засобу: «положення наведених нормативних актів дають підстави для висновку, що застраховані пасажири (з квитками чи без них) можуть претендувати на відшкодування у страховій компанії, і виплата страхового відшкодування має здійснюватися відповідно до Закону України «Про страхування», а не Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у статі 32 якого чітко визначено, що відповідно до цього закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування»».
Визначальним для вирішення цієї справи є вирішення питання про те, чи є позивачка застрахованою особою в розумінні Закону України «Про страхування» та «Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959.
У цій справі суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 сплатила водію рейсового автобуса «I-VAN А07А1» р.н. НОМЕР_1 сполученням «Кам`янець – Подільський – Залісся Перше» ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі вартості проїзду. Зазначені обставини не заперечують сторони спору у апеляційній інстанції. 
Водій ОСОБА_3 , який був за кермом транспортного засобу ««I-VAN А07А1» р.н. НОМЕР_1 , здійснював 02.11.2019 перевезення пасажирів, які повинні бути застрахованими від нещасних випадків на транспорті. 
Учасниками справи та їх представниками не надано доказів протилежного. А згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Проаналізувавши зазначені норми законодавства України, які регулюють порядок обов`язкового страхування на транспорті у сфері пасажирських перевезень, а також враховуючи обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що фактично сплачуючи за проїзд в автобусі грошові кошти водію ОСОБА_3 , ОСОБА_1 фактично придбала квиток, а тому й стала пасажиром, на яку поширюються умови застрахованої особи відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування».
Зазначені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, що викладені в постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 592/5746/18. 
Тому, висновки суду першої інстанції про те, що ПрАТ «СК «Еталон» не є належним відповідачем у справі є правильними.
З огляду на вищенаведене є такими, що не заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині не застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та надуманими і невідповідними обставинам справи висновки суду про те, що ОСОБА_1 була застрахована як пасажирка від нещасного випадку на транспорті і що позов заявлено до неналежного відповідача.
Твердження апелянтки про те, що вона, будучи пасажиром автобуса «I-VAN А07А1» р.н. НОМЕР_1 сполученням «Кам`янець – Подільський – Залісся 1», не була застрахована згідно Положення «Про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», оскільки не укладала такого договору та не сплачувала страхових внесків на законність оскаржуваного рішення не впливає, адже ОСОБА_1 виконала свій обов`язок зі сплати вартості проїзду у автобусі, а саме на перевізника покладений обов`язок забезпечувати та здійснювати страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті та проводити відрахування страхового платежу за обов`язковим особистим страхуванням від нещасних випадків на транспорті.
Ці доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального права.  
Щодо відшкодування моральної шкоди застрахованої особи.
Положеннями частини 1, пункту 1 частини 2, частини 4 ст. 23 ЦПК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. 
Оскільки питання відшкодування моральної шкоди автомобільним перевізником не врегульовані законодавством щодо обов`язкового особистого страхування пасажира від нещасних випадків на транспорті, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги статті 1172 ЦК України. 
Зазначений висновок викладений Верховним Судом у постанові від 08 вересня 2021 року (справа № 592/5746/18), що в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковим для врахування судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції з підстав неналежності відповідача вірно відмовив у стягненні з ПрАТ «СК «Еталон», як страховика цивільно-правової відповідальності володільця автобуса «I-VAN А07А1» р.н. НОМЕР_1 моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП ОСОБА_1 , як пасажиру зазначеного автобуса, що виконував рейс «Кам`янець – Подільський –Залісся 1», яка є застрахованою особою в розумінні Закону України «Про страхування» та «Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті». 
Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено. 
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої в її інтересах представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2021 року.

Судді                                                                А.П. Корніюк

                                                       І.В. П`єнта

                                                       О.І. Талалай