ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року	Львів	Справа № 380/5152/21 пров. № А/857/15817/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Кухтея Р.В.,
                                                                                             Онишкевича Т.В.,
секретаря судового засідання                                            Максим Х.Б., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Брильовський Р.С.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 11 год. 22 хв. 06 липня 2021 року, повне судове рішення складено 09 липня 2021 року, у справі №380/5152/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Марвел» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

В С Т А Н О В И В :

05.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «МАРВЕЛ» (далі – Товариство) звернулось в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0000530709 від 09.10.2020.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Суд першої інстанції вказав, що позивач надав ГУ ДПС у Сумській області первинні бухгалтерські документи, які повністю відповідають вимогам визначеним Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та такі первинні бухгалтерські документи в повному обсязі відображають облік усіх наявних тютюнових виробів в місці проведення відповідної фактичної перевірки на час її проведення. Суд першої інстанції зазначив, що Товариство мало всі первинні документи на товари, що реалізовувались. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач не надав накладні та/або інші документи, які підтверджують походження, транспортування та зберігання товару (тютюнових виробів) за місцем зберігання тютюнових виробів. Зазначає, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною підставою для прийняття керівником контролюючого органу наказу про проведення фактичної перевірки. Скаржник вказує, що допущені територіальним органом доходів і зборів процедурні порушення, у тому числі й ті, що пов`язані, зокрема, з оформленням результатів контролюючого заходу, недотримання строку прийняття податкових повідомлень-рішень, не можуть слугувати самостійною підставою для звільнення платника податків від відповідальності за вчинені ним податкові правопорушення. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що позивач надавав податковому органу із відповідним супровідним листом всі необхідні документи, а також усю необхідну інформацію, що передбачена чинним ПК України. Вказує, що контролюючим органом було взято до уваги лише накладні на внутрішнє переміщення та протиправно встановлено відсутність підтверджуючих документів в місці здійснення фактичної перевірки.
В судовому засіданні представник скаржника апеляційну скаргу підтримав, представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, у зв`язку з припиненням діяльності Головного управління ДПС у Львівській області (код ЄДРПОУ 43143039) замінено відповідача правонаступником – Головним управління ДПС у Львівській області (код ЄДРПОУ 43968090).
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Львівська Тютюнова Фабрика ЛТД» здійснює свою діяльність у сфері оптової торгівлі тютюновими виробами.
03 вересня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Львівська Тютюнова Фабрика ЛТД» змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «МАРВЕЛ».
Відповідно до наказу від 30.07.2020 № 736 та направлень від 30.07.2020 № 816, 817, 818 Головним управлінням ДПС у Сумській області проведена фактична перевірка за місцем фактичного провадження (здійснення) діяльності, розташування господарських об`єктів за адресою: Сумська обл., м.Суми, вул.Вєтрова (Воровського), буд.20, через які здійснює (проводить) свою діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Львівська Тютюнова Фабрика ЛТД». Термін проведення фактичної перевірки визначено строком не більше 10 діб у період з 31.07.2020.
За результатами проведеної фактичної перевірки складено Акт фактичної перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та реалізації пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів від 07.08.2020 № 0205/18/19/РРО/36929041, відповідно до висновків якого під час перевірки встановлено порушення: статті 44 Податкового кодексу України, пункт 12 стаття 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». 
На підставі зазначеного акта перевірки 09.10.2020 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0000530709, відповідно до якого на підставі підпунктів 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «МАРВЕЛ» 100   688,16 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафу).
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, Товариство звернулось із позовом до суду.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон №265/95-ВР).
Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Відповідно до підпункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності встановлені Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 246, яким визначено, що запаси визнаються активом, якщо існує імовірність того, що підприємство отримає в майбутньому економічні вигоди, пов`язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена. Одиницею бухгалтерського обліку запасів є їх найменування або однорідна група (вид).
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон № 996-XIV), відповідно до статті 1 якого первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону № 996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 8 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Підприємство самостійно: обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.
Згідно з положеннями статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.
Отже, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.
Відповідно до статті 20 Закону № № 996-XIV до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Верховний Суд у постанові від 3 квітня 2019 року у справі 812/1508/17 сформував позицію, за якою, для застосування передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» фінансової санкції контролюючий орган повинен довести, що Товариство здійснювало реалізацію необлікованих товарів.
У постанові Верховного Суду від 4 вересня 2020 року у справі №2а-12445/11/2670 зазначено, що фінансова санкція, встановлена статтею 20 Закону №265/95-ВР, може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, коли ця особа реалізує товари, які не обліковані у встановленому порядку, тобто не веде обліку товарів або веде його з порушенням порядку, визначеного Положенням (стандартом) 9.
В акті перевірки від 07.08.2020 № 0205/18/19/РРО/36929041 контролюючим органом вказано, що за адресою м.Суми, вул.Вєтрова (Воровського), буд.20 (місце зберігання та відпуску тютюнових виробів Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Львівська Тютюнова Фабрика ЛТД») проведено зняття залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 31.07.2020 о 11:55 год. Станом на 31.07.2020 о 11 год. 55 хв залишки тютюнових виробів склали 20 860 пачок. На запит Головного управління ДПС у Сумській області від 30.07.2020 №10586/10/18-28-32-01-14 «Про надання документів» станом на 31.07.2020 посадовими/уповноваженими особами Товариства не були надані наступні документи: накладні та/або інші документи, що підтверджують походження, транспортування та зберігання товарів (тютюнових виробів) за місцем зберігання тютюнових виробів. 
ГУ ДПС у Сумській області, як це відображено в Акті, шляхом співставлення наданих позивачем для перевірки лише накладних на внутрішнє переміщення, встановило відсутність підтверджуючих документів в місці здійснення фактичної перевірки на такі тютюнові вироби: - «STRONG ROYAL COMPACT 20» - 10 пачок; - «Київ блакитні економ» -150 пачок; - «Київ червоні економ» - 440 пачок; - «COMPLIMENT WHITE SUPER SLIMS» - 360 пачок; - «MARVEL PERTY MIX SUPER SUMS» - 370 пачок; - «STRONG ROYAL COMPACT 25» - 56 пачок; - «STRONG ROYAL 25» - 56 пачок.
Контролюючим органом зазначено, що для перевірки були надані накладні на внутрішнє переміщення 15900 пачок тютюнових виробів. 
Таким чином, при встановленні відсутності підтверджуючих документів на зазначені тютюнові вироби контролюючим органом враховано лише документи (накладні) на внутрішнє переміщення тютюнових виробів, тобто первинні бухгалтерські документи, якими підтверджено переміщення товарно-матеріальних цінностей всередині підприємства (позивача).
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 30.07.2020 ГУ ДПС у Сумській області скерувало Товариству запит (вих. №10586/10/18-28-32-01-14) про надання документів, пов`язаних з проведенням фактичної перевірки, що використовуються для ведення господарської діяльності за адресою м. Суми вул. Юрія Вєтрова, 20, а також провести 31.07.2020 інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться у місці фактичного провадження діяльності. 
Товариством до матеріалів справи долучено копію листа, сформованого на зазначений запит, згідно з яким контролюючому органу надано документи згідно з переліком, а також повідомлено, що усі розрахунки щодо відвантаження тютюнових виробів зі складу Товариства відбуваються виключно у безготівковому порядку, облік товару на складі Товариства за адресою м. Суми вул. Юрія Вєтрова, 20, ведеться виключно за кількістю та найменуванням.
Разом з зазначеним листом надано оригінал бухгалтерської довідки (підписаної повноважною посадовою особою Товариства та скріплену печаткою Товариства), згідно з якою відповідно до даних бухгалтерського обліку на складі Товариства за адресою м. Суми вул. Юрія Вєтрова, 20 (місце здійснення відповідної фактичної перевірки) обліковується відповідна кількість тютюнових виробів.
Також надані: - копія ліцензії на право оптової торгівлі тютюновими виробами; - копія довідки про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру місць зберігання тютюнових виробів; - копія договору оренди приміщення для здійснення господарської діяльності; - копії накладних на внутрішнє переміщення; - копії ТТН; - копія наказу про прийняття на роботу працівника позивача; - оригінал бухгалтерської довідки щодо найменування та кількості товарно-матеріальних цінностей (тютюнових виробів), що обліковуються, відповідно до даних бухгалтерського обліку позивача на складі позивача за адресою м. Суми, вул. Ю. Вєтрова, буд. 20. 
Отримання вказаних документів від Товариства контролюючим органом належними та допустимими доказами не спростовано, тоді як у графі 4.5 Акта перевірки від 07.08.2020 №0205/18/19/РРО/36929041 «Додатки до матеріалів справи» пунктом 4 зазначено «Копії документів, наданих на запит» на 21 арк., що відповідає кількості аркушів направлених Товариством разом з вказаним листом.
Отже, Товариство вело бухгалтерський облік відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства та на момент перевірки мало на всі товари, що реалізовувались, необхідні первинні документи, тоді як контролюючим органом до уваги взяті лише накладні на внутрішнє переміщення, а тому висновок контролюючого органу про порушення позивачем підпункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР спростовано матеріалами справи, що вказує на протиправність прийнятого на підставі такого висновку податкового повідомлення-рішення, правові підстави для застосування до Товариства спірних штрафних (фінансових) санкцій відсутні.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
При цьому, враховуючи положення статті 2 та статті 6 КАС України, суд апеляційної інстанції звертає увагу на необхідність застосування правила вирішення сумнівів на користь платника податків (тобто принцип in dubio pro tributario), у разі виникнення спору між платником податків та державою суд не може відмовити платнику податків в захисті лише через сумніви в правомірності його дій. Особливість розподілу тягаря доказування в адміністративних справах не дозволяє трактувати «сумніви» інакше, як неспроможність фіскального органу переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних дій у спірних відносинах, тобто невиконання ним свого процесуального обов`язку. Натомість нездатність державного органу довести обґрунтованість та законність власних дій має стати підставою для надання захисту платнику податків, вина якого не була переконливо доведена перед судом, але аж ніяк не для відмови в такому захисті. Будь-який інший висновок фактично спотворює всю систему завдань адміністративного судочинства та підриває конституційні засади України.
Крім того, всупереч вимогам пункту 86.8 статті 86 ПК України оскаржуване податкове повідомлення-рішення за результатами відповідної фактичної перевірки прийнято Головним управлінням ДПС у Львівській області, а не ГУ ДПС у Сумській області, за відсутності в матеріалах справи доказів вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументи сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення недотримано вимог статті 2 КАС України щодо обґрунтованості прийняття такого, відповідач діяв не у спосіб та не у межах повноважень визначених законом, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2021 при відкритті апеляційного провадження задоволено заяву Головного управління ДПС у Львівській області та відстрочено Головному управлінню ДПС у Львівській області сплату 3405 грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі, однак доказів сплати судового збору скаржником не надано, сплату такого судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому такий слід стягнути рішенням суду.
Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі №380/5152/21 – без змін.
Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (місце знаходження: вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003, ЄДРПОУ 43968090) на користь Держави до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету - 22030106) 3405,00 грн. (три тисячі чотириста п`ять гривень) судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 18.11.2021 згідно з ч.3 ст.321 КАС України