ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/79/21 Справа № 175/3331/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бровченко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Онушко Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 вересня 2021 року                                                                м. Дніпро
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Онушко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, військовослужбовця військової служби за контрактом, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
якою її визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 145 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 2465 грн, а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.
Не погоджуючись з вказаною постановою,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.
В своїй апеляційній скарзі зазначила, що суд першої інстанції не оголосив постанову відповідно до ч.1 ст.285 КУпАП та застосував процесуальні норми за аналогією у випадку, коли не мав права на таке застосування.
Апелянт вказувала, що у постанові неправильно та неповністю зафіксований зміст показань свідків, яких допитував суд. Необґрунтовано відкинуто показання свідків, які заперечують або ставлять під сумнів її вину у вчиненні адміністративного правопорушення.
Стверджувала, що надавала суду письмові докази, які підтверджують, що вона не виконала наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14 липня 2020 року №22-РС з поважних причин, а саме - через стан здоров`я, однак суд необґрунтовано їх відхилив.
В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник військової частини НОМЕР_1 Білогуб П.І. просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначив, що посилання ОСОБА_1 на стан здоров`я, який, на її думку, давав підстави для такого ставлення до військової служби, не може бути причиною недбалого виконання своїх обов`язків.
Вказав, що визнання ОСОБА_1 обмежено придатною до військової служби, жодним чином не суперечить її посадовим обов`язкам та дозволяє їх виконувати.
В судовому засіданні ОСОБА_1  підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, наполягаючи на тому, що не виконала наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2020 року №22-РС з поважних причин, а саме - через стан свого здоров`я.
Представник військової частини НОМЕР_1 Харченко А.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити постанову суду першої інстанції без змін.
Заслухавши  ОСОБА_1 , представника військової частини НОМЕР_1 Харченко А.В., допитавши свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 27.06.2019 року, ОСОБА_1 прийнята на військову службу солдатом за контрактом.
За наказом командира військової частини НОМЕР_1 №22-РС від 14.07.2020 року солдата ОСОБА_1 , молодшого спеціаліста групи секретного документального забезпечення 5 дивізіону військової частини НОМЕР_1 , призначено на рівнозначну посаду молодшого спеціаліста групи секретного документального забезпечення 7 дивізіону цієї військової частини.
Згідно з рапортом командира 7 дивізіону майора ОСОБА_7 від 31.08.2020 року протягом робочого часу 31.08.2020 року солдат ОСОБА_1 на 7 дивізіон не прибула, прийому та передачу посади не здійснила.
Того ж дня солдат ОСОБА_1 подала рапорт, у якому зазначила прохання скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2020 року №22-РС у зв`язку із захворюванням колінного суглоба, та повідомила, що до скасування наказу буде знаходитися за місцем свого проживання, після чого самовільно залишила місце служби.
Згідно висновку регіональної військово-лікарської комісії №3752 від 03.09.2020 року солдата ОСОБА_1 визнано обмежено придатною до військової служби.
Підпунктом “г” пункту 20.3 Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402 “Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України” особи, визнані обмежено придатними до військової служби, - непридатні до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Військовослужбовці, визнанні обмежено придатними до військової служби, - придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
Солдат ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, внаслідок особистої недисциплінованості та безвідповідальності, у порушення укладеного контракту недбало поставилась до виконання покладених на неї обов`язків військової служби, що виразилось у її відсутності з 31 серпня до 15 вересня 2020 року включно без поважної причини на території 7 дивізіону військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 .
Частиною 2 ст.172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.
Особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. (ст.1 Закону України “Про оборону України” від 06.12.1991 року №1932-XII).
Відповідно до ст.1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” особливий період – це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період діє в Україні з 17.03.2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 “Про часткову мобілізацію”. Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, а тому особливий період діє по нинішній час.
Відповідно до ст.2 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу”, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами, через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.
Невиконання службових обов`язків означає невиконання військовою службовою особою дій, передбачених нормативними актами (статутами, наказами, інструкціями, постановами тощо), які є безумовними для виконання нею.
Вважаю, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, а саме - дані протоколу про військове адміністративне правопорушення серії А4608 №9 від 16.09.2020 року, визнав його таким, що відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому він є належним та допустимим доказом.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин, підтверджується, зокрема: даними протоколу про військове адміністративне правопорушення серії А4608 №9 від 16.09.2020 року (а.с.3-7), рапортом командира 7 дивізіону від 31.08.2020 року (а.с.10), витягом з наказу №22-РС від 14.07.2020 року (а.с.11), витягом з наказу №171 від 27.08.2020 року (а.с.12), витягом з Положення про службу охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 (а.с.13-14), витягом з наказу № 434агд від 01.09.2020 року (а.с.15), свідоцтвом про хворобу №1741 від 25.08.2020 року (а.с.16), контрактом проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 27.06.2019 року (а.с.17-18), поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Посилання ОСОБА_1 на неправильне та неповне фіксування змісту показань свідків, яких допитував суд першої інстанції, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються технічним записом судового засідання, з якого вбачається, що показання свідків викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого адміністративного правопорушення, вказані показання є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою щодо істотних обставин справи та узгоджуються з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами і не узгоджуються лише з показаннями самої ОСОБА_1 .
Крім того, допитані в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_8 ,  ОСОБА_5  та ОСОБА_6 , підтвердили правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та повідомили, що документи, які стали підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, були складені у повній відповідності з вимогами законодавства.
Пояснення свідка ОСОБА_4 судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки вони не спростовують правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи.
Вважаю, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про упередженість та неповноту судового розгляду судом першої інстанції є безпідставними.
Відповідно до ч.2 ст.113 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, подання скарги військовослужбовцями або рапорту щодо неможливості виконання наказу командира до розгляду скарги або рапорту по суті не звільняє їх від виконання своїх службових обов`язків і наказів командирів (начальників).
Солдат ОСОБА_1 цих вимог не дотрималася та фактично відмовилася від виконання своїх службових обов`язків.
Враховуючи вищевикладене, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року — залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          Н.М. Онушко