Справа № 156/1162/20 	Головуючий у 1 інстанції: Федечко М. О. 	
Провадження № 22-ц/802/1283/21  Категорія: 53 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
01 грудня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К., 
суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.
секретар Ганжа М.І.,
з участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 подану його представником ОСОБА_3 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 21 липня 2021 року,-
                                          В С Т А Н О В И В : 
У листопаді 2020 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди покликаючись на такі обставини. 
Її чоловік ОСОБА_5 загинув 17 листопада 2017 року під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю ОСОБА_4 .17 листопада 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані про те, що 16 листопада 2017 року близько 17 год. 30 хв. в темну пору доби ОСОБА_5 керуючи мотоциклом марки «Viper» та рухаючись по автодорозі сполученням с. Литовеж – с. Заболотці в напрямку останнього, допустив зіткнення з трактором марки «URSUS» з саморобним, незареєстрованим причіпом, яким керував ОСОБА_4 та рухався назустріч. Внаслідок ДТП мотоцикл зазнав механічних пошкоджень, а ОСОБА_5 від отриманих травм помер. Постановою начальника слідчого відділу Іваничівського ВП ГУ НП України у Волинській області від 26 листопада 2019 року кримінальне провадження за даним фактом закрите. 
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 рухаючись у темну пору доби трактором з причіпом, який належить йому, з несправною гальмівною системою, без увімкнених світлових приладів, фактично створив аварійну ситуацію та спровокував дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого загинув ОСОБА_5 . 
Після зіткнення з мотоциклом, яким керував потерпілий, відповідач вийшов з трактора, обійшовши його по колу помітив ОСОБА_5 між передніми та задніми колесами причіпа, після чого подзвонив до брата ОСОБА_6 та повідомив про ДТП. Коли приїхав брат та батько ОСОБА_4 , останній залишив місце події та побіг у с. Литовеж за місцем свого проживання. За допущені порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_4 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 130 КУпАП. 
Вважає, що ОСОБА_4 , як власник джерела підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати спричинену їй матеріальну та моральну шкоду. 
Внаслідок дій ОСОБА_4 їй спричинено матеріальну шкоду, яка полягає у збитках пов`язаних з лікуванням, а в подальшому і похованням її чоловіка. Спричинені їй матеріальні збитки становлять 83874,97 грн., у тому числі: 9200 грн. витрати на поховання; 43000 грн. витрати на придбання надмогильного пам`ятника; 1674,97 грн. – витрати на лікування; 30000 грн. – відшкодування вартості мотоцикла. 
Моральна шкода спричинена діями ОСОБА_4 полягає в тому, що внаслідок дій спричинених джерелом підвищеної небезпеки загинув її чоловік. На її утриманні залишилось двоє неповнолітніх дітей. Вона є інвалідом та отримує пенсію по інвалідності. Її чоловік був єдиним годувальником у родині. Упродовж тривалого часу вона відчуває страждання та моральні муки від того, що залишилась без чоловіка, а діти без батька. По даний час вона не може спокійно спати, відчуває безпорадність та постійно пригадує негативні спогади. Фактично усе її життя зруйноване. Вимушена звертатися за допомогою до родичів. Через свій стан здоров`я вона не може забезпечити дітей. Моральні страждання їй спричиняє не лише сам факт смерті її чоловіка, а й відношення ОСОБА_4 до цієї події. Він не попросив вибачення за вчинене та жодним чином фінансово не допоміг на лікування та поховання її чоловіка. Вважає, що діями ОСОБА_4 їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 300 000 грн. 
Просила стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування  матеріальної шкоди 83874,97 грн. та 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди. 
Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 21 липня 2021 року позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )  на користь ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 53874,97 грн. (п`ятдесят три тисячі вісімсот сімдесят чотири гривні дев`яносто сім копійок) у відшкодування матеріальної шкоди. 
Стягнути з ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )  на користь ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 90000 грн. (дев`яносто тисяч) у відшкодування моральної шкоди. 
Стягнути з ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в дохід держави 1438 (одну тисячу чотириста тридцять вісім) грн. судового збору. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та постановити нове рішення про відмову в позові в оскарженій частині. Вказує про відсутність вини ОСОБА_4 у заподіянні матеріальної та моральної шкоди позивачу.
Рішення суду в частині  відмови  у задоволенні позовних вимог, в тому числі і про відмову у стягненні 30000 грн.  на відшкодування вартості мотоцикла, не оскаржується, тому відповідно до приписів частини І статті 367 ЦПК України не переглядається апеляційним судом. 
Позивач не скористалась правом подати відзив на апеляційну скаргу.
Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Постановляючи рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди та визначення розміру відшкодування, суд першої інстанції керувався приписами статей 1167, 1168, 1193, 1201 ЦК України, визнав грубою необережністю дії померлого водія ОСОБА_7 , однак не враховував його вини при визначенні розміру майнової та моральної шкоди.
Цитуючи зміст  статті 1188 ЦК України, суд першої інстанції не зазначив в оскарженому рішенні, як цього вимагає пункт 5 частини 4 статті 236 ЦПК України, мотивів застосування цієї норми, яка складається із двох частин, в повному обсязі. 
З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується та вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні спору та дійшов висновків, які не в повній мірі відповідають обставинам справи.
Відповідно до правил передбачених ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною 1 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до положень пункту  3 частини І статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких  було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, які мають істотне значення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.
Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини. 
Судом першої інстанції встановлено такі обставини.
З постанови про закриття кримінального провадження від 26 листопада 2019 року начальника СВ Іваничівського ВП ГУНП у Волинській області Собіпана Д.В., проведеним досудовим розслідуванням вбачається, що 16 листопада 2017 року близько 17 год. 30 хв. у темну пору доби ОСОБА_5 керуючи мотоциклом марки «Viper» моделі «200 xplode» р.н.з НОМЕР_3 та рухаючись по автодорозі сполученням с. Литовеж – с. Заболотці в напрямку останнього, допустив зіткнення із трактором марки «URSUS» моделі «С-355» р.н.з НОМЕР_4 з саморобним, незареєстрованим у встановленому законом порядку, завантаженим причепом, яким керував ОСОБА_4 та рухався на зустріч. Внаслідок ДТП мотоцикл зазнав механічних пошкоджень, а ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований у Нововолинську ЦМЛ, де від отриманих травм помер. Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017030080000421 від 17 листопада 2018 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. (а.с. 11-14)
Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього проживання у них народилося двоє дочок, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 , позивачка у справі є інвалідом, отримує пенсію по інвалідності. Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.7). 
Смерть ОСОБА_5 настала унаслідок одержаних травм в ДТП, яка мала місце 16 листопада 2017 року. 
Згідно з  висновком експерта № 477 від 20 грудня 2017 року Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, на момент експертного огляду робоча гальмова система та система рульового керування трактора URSUS С-355 р.н. знак НОМЕР_4 знаходились в непрацездатному стані. На момент експертного огляду трактора URSUS С-355 р.н. знак НОМЕР_4 виявлено непрацездатність робочої гальмової системи у вигляді порушення регулювання гальмових механізмів правого та лівого коліс, які виникли до ДТП, поступово, в процесі тривалої експлуатації за відсутності належного технічного обслуговування. Непрацездатність рульового керування у вигляді зміни параметрів геометрії розвалу та сходження передніх коліс виникли в результаті ударного навантаження під час ДТП. Водій трактора міг виявити технічні несправності робочої гальмової системи у вигляді порушення регулювання гальмових механізмів правого та лівого коліс, оскільки дані несправності мають зовнішні ознаки, а саме, значне збільшення вільного ходу педалей, а також зниження ефективності гальмування. 
У висновку експерта № 136 від 14 травня 2018 року Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України зазначено, що у заданій дорожній ситуації з технічної точки зору, водій трактора URSUS С-355 р.н. знак НОМЕР_4 з саморобним причепом ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 ПДР України, тобто в момент виникнення небезпеки для руху повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. 
Висновком експерта № 137 від 06 квітня 2018 року Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, підтверджується, що зіткнення мотоцикла Viper 200 xplode р.н.з НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 та трактора URSUS С-355 р.н. знак НОМЕР_4 з причепом, під керуванням ОСОБА_6 відбулося на правій смузі руху в напрямку с. Литовеж у місці, що передує розташуванню подряпин на асфальтному покритті. (а.с.к.п. 121-123)
Відповідно до висновку експерта № 8545 судової інженерно-транспортної експертизи дослідження обставин дорожньо-транспортної події від 21 вересня 2018 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Волинське відділення Міністерства юстиції України, у ситуації, що розглядалася водій мотоцикла марки Viper 200 xplode р.н.з НОМЕР_3 ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.6 (а) , п.12.2 та п. 12.1 Правил дорожнього руху, а саме, при увімкненому ближньому світлі фари повинен був рухатись зі швидкістю не більше 66 км/год., при увімкненому дальньому світлі фари повинен був рухатися зі швидкістю не більше 80 км/год. та застосувати такі прийоми керування, щоб мати змогу постійно контролювати рух мотоцикла та безпечно керувати ним. 
У ситуації, що розглядалася водій трактора марки URSUS С-355 р.н. знак НОМЕР_4 ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 19.1 та п. 31.6 (б), а саме, не повинен був здійснювати рух в темну пору без увімкненого світла фар на тракторі та задніх габаритних ліхтарів на причепі. 
При наданих слідством вихідних даних, водій трактора марки URSUS С-355 р.н. знак НОМЕР_4 ОСОБА_4 в момент виникнення небезпеки для руху (згідно відповіді на клопотання – в момент початку видимості  іскор від мотоцикла марки Viper 200 xplode р.н.з НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , тобто від початку подряпини на асфальті (об`єкт № 9 під час ОМП від 16.11.2017 року)) не мав технічної можливості уникнути зіткнення з мотоциклом марки Viper 200 xplode р.н.з НОМЕР_3 , як при фактичному стані гальмівної системи (не блокується одне заднє колесо) так і при справній гальмівній системі. 
При наданих слідством вихідних даних, з технічної точки зору, водій мотоцикла марки Viper 200 xplode р.н.з НОМЕР_3 ОСОБА_5 міг уникнути зіткнення з трактором марки URSUS С-355 р.н. знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 як при ближньому так і дальньому світлі фари.
Також  висновком експертизи встановлено, що  водій трактора марки URSUS С-355 р.н. знак НОМЕР_4 ОСОБА_4   порушив Правила дорожнього руху України, а саме п.19.1, 31.6б , що виразилося у тому, що не повинен був здійснювати рух в темну пору доби без увімкненого світла фар на тракторі та задніх габаритних ліхтарів на причепі та з несправною гальмівною системою. Крім цього повинен був дотримуватися вимог п.12.3 ПДР України - в момент виникнення небезпеки для руху повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу. Також в ході розгляду цивільної справи встановлено, що керував транспортним засобом – трактором не зареєстрованим у встановленому законом порядку.
На підставі наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що як водій трактора відповідач ОСОБА_4 , так і загиблий водій мотоцикла  ОСОБА_5 допустили порушення ПДР, отже,  унаслідок  взаємодії  двох джерел підвищеної небезпеки  шкода була завдана з вини обох водіїв. Тому така шкода підлягає відшкодуванню на підставі пункту 3 частини І статті 1188 ЦК України. За обставин, наведених вище, апеляційний суд дійшов висновку, що вина кожного із водіїв, які порушили ПДР  у настанні шкоди є рівною, тому з відповідача ОСОБА_10 необхідно стягнути 1/2 частину заявленого до відшкодування розміру матеріальної шкоди,  про понесення якої позивачем  подано належні та допустимі докази.
Позивач просила стягнути на її користь 83874,97 грн. матеріальної шкоди, з яких: 9200 грн. витрати на поховання; 43000 грн. витрати на придбання надмогильного пам`ятника; 1674,97 грн. витрати на лікування; 30000 грн. відшкодування вартості мотоцикла. 
Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 , позивачем на його лікування витрачено 1674,97 грн. Також позивач понесла витрати на поховання чоловіка в сумі 9200 грн., що підтверджується товарними чеками підприємця ОСОБА_11 від 17 листопада 2018 року  (а.с.15-17). 
Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера № 31 від 13 квітня 2019 року приватного підприємця ОСОБА_12 , копії договору про надання послуг № 4/1 від 13 квітня 2019 року - ОСОБА_1 понесла 43000 грн. втрат за виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника (а.с.20). доказами.
Понесені витрати на суму 53874.97 грн. підтверджується належними та допустимими доказами, 1/2 частина яких в розмірі 26937.49 грн.  підлягає стягненню з відповідача  ОСОБА_4 .
Згідно з вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Сама по собі обставина смерті чоловіка позивача - ОСОБА_5 унаслідок отримання травм під час ДТП, учасниками якої були два водії – ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , кожен із яких допустив порушення Правил дорожнього руху, є доказом заподіяння моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 . Ураховуючи наведені вище обставини, за яких сталася дорожньо-транспортна пригода, на думку апеляційного суду, справедливим буде визначення моральної шкоди, яка належить до відшкодування відповідачем ОСОБА_4 , в розмірі  45000 грн.
Аргументи представника відповідача  ОСОБА_3 про те, що постанова начальника СВ Іваничівського ВП ГУНП у Волинській області Собіпана Д.В. про закриття кримінального провадження від 26 листопада 2019 року відносно ОСОБА_4 має преюдиційне значення, суперечить приписам ч. 6 статті 82 ЦПК України, якою визначено підстави звільнення від доказування.
Зокрема, згідно з положеннями частини 6 статті 82 ЦПК України,  вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судом не виносились ні вирок, ні  ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , а тому доводи представника ОСОБА_3 в цій частини є помилковими.
При цьому належить відмітити, що  відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Оскільки суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми  матеріального права, рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, стягнення  на користь  позивача 26937.49 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 45000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Керуючись  статтями 367, 368, 376, 382, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 подану його представником ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 21 липня 2021 року в даній справі в частині часткового задоволення позовних вимог і розподілу судових витрат скасувати та постановити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 26937 (двадцять шість тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн 49 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 45000 (сорок п`ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді