ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2021 р.	Справа № 524/893/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,
представника позивача - Савченка О.В.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Кривич Ж.О., м. Кременчук,  по справі № 524/893/21
          за позовом             ОСОБА_1  
          до            Інспектора ТОР роти БПП у м.Кременчук УПП Полтавської області капрала поліції Дудника Вадима Геннадійовича   за участю   третьої особи             Управління патрульної поліції Полтавської області 
          про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до інспектора роти тактико-оперативного реагування батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Дудника Вадима Геннадійовича (далі по тексту – інспектор БПП в м. Кременчук Дудник В.Г., відповідач), третя особа Батальйон патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (далі по тексту – БПП в м. Кременчук, третя особа), в якому просив суд: постанову серії ЕАН №3705462 від 24.01.2021 року, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором ТОР роти БПП у м. Кременчук УПП Полтавської області капралом поліції Дудником Вадимом Геннадійовичем, визнати незаконною та скасувати; стягнути з відповідача судові витрати в сумі 2000 грн за надання позивачу правничої допомоги.
В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність оскаржуваної постанови відповідача від 24.01.2021 серії ЕАН № 3705462, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП за порушення п. 14.6 «в» Правил дорожнього руху (обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті), оскільки на підтвердження наявності в діях позивача складу вказаного правопорушення інспектором не надано жодного доказу, зокрема замірів відстані від пішохідного переходу до місця, де був завершений обгін. Стверджує, що почав здійснювати обгін на відстані більше 80 метрів до пішохідного переходу і перетинав його вже рухаючись по своїй смузі руху. 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.05.2021 по справі № 524/893/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора роти тактико-оперативного реагування Батальйону ПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Дудника Вадима Геннадійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 3705462 від 24.01.2021 року - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.05.2020 по справі № 524/893/21, прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.  
В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягає на незаконності оскаржуваної постанови інспектора від 24.01.2021, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.14.6 «в» Правил дорожнього руху без доведення відповідачем факту завершення ОСОБА_1 маневру обгону менш ніж за 50 метрів до пішохідного переходу, зокрема, шляхом здійснення замірів відповідної відстані, що з огляду на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 17.03.2020 по справі №482/83/17, могло бути належним доказом вчинення позивачем вказаного правопорушення. Твердження суду першої інстанції про те, що з наданого відповідачем відеозапису вбачається, що автомобіль позивача перетинає пішохідний перехід, перебуваючи на зустрічній смузі, з чого слідує, що маневр обгону позивач продовжував, вважає таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки пішохідний перехід він перетнув вже під час руху на своїй, а не зустрічній смузі, що чітко видно на вказаному відеозаписі. При цьому, відстань від закінчення ним маневру обгону до пішохідного переходу є більшою, ніж вказує відповідач. Крім того, посилаючись на положення п.п. 1.10, 14.2  «г» ПДР України, наполягає, що моментом закінчення обгону вважається час і місце, коли водій, який здійснює обгін, має реальну можливість повернутися на займану смугу попереду транспортного засобу, який він випередив, рухаючись по зустрічній смузі, але не обов`язково тоді, коли він повернувся на займану смугу. У зв`язку з чим, стверджує, що в даному випадку моментом закінчення маневру обгону є момент, коли позивач реально міг рухатися попереду тролейбуса, який обігнав і який рухався з набагато меншою швидкістю, а не момент, коли авто стало рухатися попереду тролейбуса. 
Відповідач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обгрунтоване. Зазаначив, що наданими до суду доказами, зокрема, відеозаписом з відеореєстратора автомобіля патрульних, підтверджується факт вчинення позивачем порушень п. 14.6 "в" ПДР, з якого чітко видно, що маневр обгону позивач закінчив безпосередньо на пішохідному переході. При цьому зауважив, що ОСОБА_1 не було надано до суду жодного доказу на спростування наведених обставин. Також заперечував проти задоволення позовних вимог позивача в чатсині стягнення на його користь з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн, оскільки такі витрати, в першу чергу, неспівмірні з розміром штрафу (425,00 грн), який накладено на позивача оскаржуваною постановою.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просив розглядати справу без його участі.
Представник третьої особи в судове засідання  не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 24.01.2021 року поліцейський тактико-оперативного реагування Батальйону ПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Дудника В.Г. виніс постанову серії ЕАН № 3705462 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 425 грн 00 коп. за ч. 2 ст. 122 КУпАП. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 24.01.2021 року о 17 год. 12 хв. керуючи транспортним засобом Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 , у м. Кременчуці по вул. Троїцькій, 101, здійснив обгін ближче, ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті, чим порушив п. 14.6 «в» ПДР України.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом про її скасування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови, оскільки з дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який долучений як доказ до постанови, встановлено, що автомобіль позивача перетинає пішохідний перехід, перебуваючи на зустрічній смузі руху. Отже, маневр обгону позивач продовжував.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями статті 14 Закону України “Про дорожній рух” регламентовано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України “Про Національну поліцію”  поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України “Про Національну поліцію”  визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України “Про дорожній рух” учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України (далі – ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
Згідно з пп «в» п.14.6 ПДР обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом. 
Відповідно до ч.2 статті 122 КУпАП порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до  статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному  законом  порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В силу приписів ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 31 Закону України “Про Національну поліцію” поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів i технічних засобів, що мають функції фото- i кінозйомки, відеозапису, засобів фото- i кiнозйомки, вiдеозапису. 
Нормами ч.1 ст.40 Закону України “Про Національну поліцію” встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачем надано до матеріалів справи диск із відеозаписом з відеореєстратора автомобіля патрульних поліцейських.
Із вказаного відеозапису судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач рухаючись частково по зустрічній смузі руху, здійснював обгін тролейбуса, який рухався в крайній правій смузі в попутному напряму, закінчував маневр обгону вже перебуваючи безпосередньо на пішохідному переході.
При цьому, слід зауважити, що з вказаного відеозапису чітко видно, що ліворуч від проїзної частини дороги на стовпі розташовано знак «Пішохідний перехід», який інформує учасників дорожнього руху про знаходження в місці його розташування пішохідного переходу. Так само відеозаписом підтверджується й відсутність будь-яких перешкод, зокрема, автомобілів на зустрічній смузі руху, для позивача, які б теоретично могли завадити йому помітити вказаний знак та відреагувати відповідним чином. 
В силу п. 2.3.б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну. Тобто, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, помітивши дорожній знак «Пішохідний перехід», який як вбачається з вказаного відеозапису, знаходився вочевидь на меншій від автомобіля позивача відстані ніж 50 м, мав би знизити швидкість та не продовжувати закінчення такого маневру вже безпосередньо на пішохідному переході.
Враховуючи наведене, посилання позивача на ненадання відповідачем доказів вчинення ним правопорушення у вигляді замірів відстані від місця, де він закінчив маневр обгону до пішохідного переходу, що, з посиланням на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.03.2020 по справі №482/83/17, на думку останнього, у спірних відносинах може бути єдиним доказом порушення ним п. 14.6 «в» ПДР, колегія суддів вважає неприйнятним, оскільки, як зазначено вище, з відеозапису автомобільного відеореєстратора патрульних поліцейських чітко вбачається закінчення автомобілем під керування ОСОБА_1 маневру обгону вже безпосередньо на пішохідному переході. Вочевидь, що будь-які заміри щоб пересвідчитися у вичненні позивачем вищевказаного порушення не потрібні.
Крім того, спірні правовідносини, які були предметом розгляду Верховного Суду в межах справи №482/83/17, на яку посилається позивач, не є тотожними відносинам у даній справі, оскільки, по-перше, особу у вказаній справі притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення іншого пункту ПДР, по-друге, у вказаній постанові судом касаційної інстанції не констатовано відсутність вини особи, а направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку з недослідженням судами попередніх інстанції, доданого до матеріалів справи відеозапису, що стало наслідком не встановлення фактичних обставин справи.
Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вчинення позивачем порушення п. 14.6 «в» ПДР підтверджено належними і допустимими доказами, а тому слід вважати доведеним наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, а тому винесення постанови від 25.01.2021 серії ЕАН № 3705462 є правомірним, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст.283-284 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено в межах санкції вказаної статті.
Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, позовні вимоги про скасування спірної постанови від 25.01.2021 серії ЕАН № 3705462 задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що колегія суддів не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.05.2021 по справі № 524/893/21  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова