ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1394/20  Номер провадження 22-ц/814/1657/21	Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді : Обідіної О.І. 
Суддів : Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.
За участю секретаря Міщенко Я.О.
розглянула в судовому засідання в м. Полтаві, в спрощеному порядку, з повідомленням учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Ленінського районного суду м. Полтави в складі судді Новак Ю.Д. від 18 травня 2021 року, дата виготовлення повного тексту рішення 28 травня 2021 року, по справі за позовом Полтавського комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, 
                                          В С Т А Н О В И Л А :  

В липні 2020 року ПКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просило стягнути з відповідачів як з побутових споживачів за період з 03.03.2016 по 01.11.2019 заборгованість в розмірі 26970,14 грн., яка складаються з заборгованості за послуги з теплопостачання – 23072,44 грн., 1128,34 грн. – 3% річних, 2769,36 грн. інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України. Остаточно просило з кожного з відповідача стягнути по 6742,54 грн. та понесені по справі судові витрати в сумі 2102 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підприємство надає послуги з централізованого опалення та постачанням гарячої води за адресою АДРЕСА_1 , (загальною площею 61,6 кв.м.) де мешкають відповідачі, які є співвласниками вказаної квартири. Відносини між сторонами врегульовані договором від 08.08.2014.
З огляду на неналежне виконання споживачами умов договору, за період з 01.03.2016 по 01.06.2020 утворилася заборгованість за надані послуги, яку підприємство і просило стягнути з відповідачів.
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 травня 2021 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» - 5768,11грн. - основного боргу, 282,08 грн. - 3% річних, 692,34 грн. - інфляційні втрати, а всього 6742,53 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» - 5768,11грн. - основного боргу, 282,08 грн. - 3% річних, 692,34 грн. - інфляційні втрати, а всього 6742,53 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» - 5768,11 грн. - основного боргу, 282,08 грн. - 3% річних, 692,34 грн. - інфляційні втрати, а всього 6742,53 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» - 5768,11 грн. - основного боргу, 282, 08 грн. - 3% річних, 692,34 грн. - інфляційні втрати, а всього 6742,53 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір по 525,50 грн. з кожного.
Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про доведеність вимог підприємства, які підтверджується зібраними по справі доказами стосовно неналежної оплати наданих послуг, розміру заборгованості, а також відсутності правових підстав для застосування наслідків строку позовної давності, з огляду на звернення підприємства в лютому 2020 року з заявою про видачу судового наказу, що свідчить про переривання строку позовної давності.

Не погодившись з вказаним рішення суду, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , яка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Зокрема вказує, що один з відповідачів – ОСОБА_3 не є споживачем послуг підприємства, оскільки не зареєстрована та не проживає за вказаною адресою, а відтак тягар по утриманню квартири на неї не поширюється.
Окрім того вважає, що, суд безпідставно відмовив в застосуванні строків позовної давності, на яких наголошували відповідачі, оскільки вони не вчиняли дій, які могли б свідчити про переривання строку позовної даності. 
Доводить, що належними відповідачами по справі є вона та її колишній чоловік ОСОБА_2 , які фактично вдвох проживають в квартирі, користуються послугами з теплопостачання, а відтак нарахована заборгованість повинна бути стягнута з них. 

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. 
Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення місцевий суд дійшов висновку щодо наявності урегульованих правовідносин між сторонами в сфері надання послуг з теплопостачання, доведеності вимог підприємства про наявність заборгованості, яка підлягає стягненню з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, з відповідачів в рівних частках як з співвласників квартири за адресою АДРЕСА_2 , де кожному з них належить по ј її частки. 
Окрім того, суд дійшов висновку, щодо відсутності підстав для застосування строку позовної давності, про що просили відповідачі з огляду на переривання перебігу позовної давності внаслідок звернення підприємства до Ленінського районного суду м. Полтави 11.02.2020 з заявою про видачу судового наказу.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо доведеності позивачем факту неналежного виконання споживачами договірних відносин та наявності простроченої оплати за послуги з теплопостачання за період з липня 2017 року по листопад 2019 року за адресою АДРЕСА_1 , розмір заборгованості по якій підлягає стягненню з урахуванням санкцій ст. 625 ЦК України.
Разом з тим, судова колегія не в повній мірі погоджується з висновком місцевого суду щодо наявності правових підстав для солідарного стягнення заборгованості з усіх відповідачів та відсутності підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо періодичних платежів, з огляду на наступне.
Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказана квартира загальною площею 61,6 кв.м. належить відповідачам на праві спільної часткової власності та кожному належить по ј частці квартири, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №238333719 від 23.12.2020 року
Відносини між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та споживачами в особі ОСОБА_1 врегульовані договором про надання послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання від 08.07.2014 року, де визначено оплату згідно до тарифів та вказано прилади обліку води і теплової енергії. 
Крім того, згідно договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Так, зміст договору не суперечить актам цивільного законодавства, Цивільного кодексу України, укладений сторонами на основі вільного волевиявлення та спрямований на реальне настання правових наслідків.
Відповідно до п. 34 Договору договір укладається на два роки і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. На сьогодні вищевказаний договір є чинний та підлягає належному виконанню.
Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.
Сторонами не заперечується здійснення відповідачами часткової сплата коштів за надані послуги з теплопостачання та існування заборгованості, розмір якої відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визначають власними розрахунками. 
Разом з тим, покладаючи обов`язок по оплаті заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання на всіх відповідачів, місцевий суд не звернув увагу на наступне.
За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.
Разом з тим, п. 6 ч. 1 ст. 1 спеціального Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який має перевагу перед іншими загально-правовими актами визначено, що індивідуальний споживач – це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Тобто, вказаний спеціальний Закон законодавчо визначив критерії статусу індивідуального споживача житлово-комунальних послуг, яким є особа власника (співвласником) нерухомого майна, і яка отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. 
Між тим, з доданих до матеріалів справи доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_3 була знята з реєстрації в квартирі за адресою АДРЕСА_1 ще 29.05.2009 року, в квартирі не проживає, послугами з теплопостачання не користується, відповідного договору з нею комунальне підприємство не укладало.
За вказаних обставин вона не може являтись в розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» побутовим споживачем послуг з теплопостачання, а відтак нести відповідальність за здійснення несвоєчасної оплати за надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором та положеннями вищевказаного Закону. 
Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_3 не користується вказаним об`єктом нерухомості, не споживає надані підприємством послуги та зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_3 , з 29.07.2009, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність вимог підприємства щодо стягнення з неї заборгованості за надані послуги.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для застосування строків позовної давності до періодичних платежів.
Так, з матеріалів справи вбачається, що підприємство звернулося до суду з позовом 16.07.2020, в якому просило стягнути заборгованість з 01.03.2016 року по 01.06.2020 року. 
В подальшому, уточнивши позовні вимоги, просило стягнути заборгованість за період з 01.03.2016 по 01.11.2019, тобто до періоду, коли підприємством було здійснено розподіл особових рахунків між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі постанови Полтавського апеляційного суду від 04.11.2019. 
Під час розгляду справи в суді відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, одночасно із клопотанням про застосування строків позовної давності до вимог позивача.
За змістом статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відмовляючи в задоволенні клопотань про застосування строку позовної давності суд виходив з того, що перебіг позовної давності у даних правовідносинах розпочався з 01.03.2016, тобто коли у відповідачів виникла заборгованість за надані послуги з теплопостачання, а відповідно у підприємства право на пред`явлення позову до суду. 
Врахувавши факт звернення в лютому 2020 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до суду з заявою про видачу судового наказу, що, на думку суду, є свідченням переривання строку позовної давності в розумінні ст.264 ЦК України, а також здійснення відповідачами дій, які свідчать про визнання ними свого боргу, судом першої інстанції було відмовлено в застосуванні наслідків сплину позовної даності та стягнуто заборгованість за період її нарахування згідно до уточнених позовних вимог. 
З вказаним висновком не може погодитись колегія суддів з наступних підстав. 
У відповідності до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Разом з тим, залишення позову без розгляду не зупиняє перебіг позовної давності.
В даному випадку, сам факт звернення позивача до суду в лютому 2020 року із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання не може свідчить про переривання позовної давності, оскільки ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 25.02.2020 року підприємству було відмовлено у видачі судового наказу, а відтак перебіг позовної давності не переривався. 
Крім того, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що за межами позовної давності відповідачами вчинялись будь-які дії , які б могли свідчити про визнання ними свого боргу. 
Так, згідно до усталеної судової практики визнання боргу в розумінні ч.1 ст. 264 ЦК України повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю.
Так, коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, але при цьому не зазначає, що це в погашення попередньої заборгованості, правових підстав вважати, що такі дії є свідченням визнання нею боргу, а відтак переривають перебіг позовної даівн6ості – не має. 
В даному випадку трирічний строк позовної давності охоплює період (з урахуванням часу звернення до суду 16.07.2020 року) з 16.07.2017 року по 16.07.2020 року, а з урахуванням уточнених позивачем вимог - по 01.11.2019 року. 
Вирішуючи спір про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за межами трирічного строку позовної давності, тобто щодо платежів з 01.03.2016 р., суд першої інстанції не встановив правову природу здійснених відповідачами часткової оплати, яка б свідчила про визнання ними боргу, зокрема чи мали останні намір сплатити попередню заборгованість, чи усвідомлювали вони, що оплачують саме накопичуваний попередній борг, чи малась про це відповідна відмітка в квитанціях. 
Аналізуючи надані позивачем розрахунки заборгованості та інші зібрані по справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку про відсутність доказів, які свідчили б про визнання відповідачами боргу за вказаний період та вчинення ними дій, які в розумінні ч.1 ст. 264 ЦК України переривали б перебіг позовної давності. 
За вказаних обставин, стягненню підлягає заборгованість, з урахуванням наслідків сплину позовної давності, за період з липня 2017 року по 01.11.2019 року. 

Так, згідно наданих розрахунків ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» щодо заборгованості за послуги з теплопостачання, які не спростовані відповдіачами, за період з липня 2017 року по листопад 2019 року розмір загальної заборгованості становить всього 17364,66 грн. та складається з заборгованості за послуги теплопостачання - 14257,49 грн., 3% річних – 980,63 грн. та 2126,54 грн. інфляційних втрат . 
Зважаючи на встановлені апеляційним судом обставин щодо відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за надані послуги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині пред`явлених до ОСОБА_5 вимог та постановлення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_5 .
В іншій частині, із застосуванням наслідків сплину позовної давності, судове рішення підлягає зміні шляхом зменшення суми заборгованості за послуги з теплопостачання, тобто за період з липня 2017 року по листопад 2019 року, а також в частині визначення розміру судового збору, а саме підлягає стягненню з кожного з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за послуги теплопостачання по 5788,23 грн., яка складається з 4752,50 грн. за послуги з теплопостачання, 326,88 грн. – 3% річних та 708,85 грн. інфляційних втрат, а всього підлягає стягненню на користь підприємства 17364,66 грн. загальної заборгованості та по 448,43 грн. у відшкодування судового збору.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 травня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 заборгованості за послуги теплопостачання змінити, стягнувши з кожного на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» по 5788,23 грн. заборгованості, яка складається з 4752,50 грн. заборгованості за послуги з теплопостачання, 326,88 грн. – 3% річних та 708,85 грн. інфляційних втрат, а всього стягнути 17364,66 грн.
Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 травня 2021 року в частині розподілу судового збору змінити, зменшивши його розмір та стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» по 448,43 грн. з кожного. 
Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 травня 2021 року в частині стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з ОСОБА_3 скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким відмовити Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» в задоволенні позову до ОСОБА_3 .
В іншій частині судове рішення залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.
Повний текст постанови складено 29 жовтня 2021 року.

Судді: Обідіна О.І. Карпушин Г.Л. Хіль Л.М.