ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" жовтня 2021 р.           Справа№ 910/6781/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пашкіної С.А.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Буравльова  С.І. 

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:
від позивача -  Петрик С.А. ( ордер серія АІ №1135193 від 22.07.21;
від відповідача - Кльопова І.Г. (самопредставництво);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМО"  
на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021
у справі № 910/6781/21 (суддя Щербаков С.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМО"  
до Державної організації комбінат "Прогрес" Державного агентства резерву України  
про  стягнення 308 931, 62 грн. 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/6781/21 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:
- з урахуванням положень п.6.7 договору зберігання, яким передбачено право відповідача на отримання плати за весь час фактичного зберігання товару на його території, враховуючи що матеріали справи не містять доказів вивезення позивачем у повному обсязі товару з території зберігача, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 308  931,62 грн.
Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі  позивач зазначає про те, що:
-  лише той факт, з якого часу договірні зобов`язання по договору №20 припинили свою дію, який встановлений у справі №910/10875/20 має значення при вирішенні справи №910/6781/21, однак цей факт не підлягає доказуванню, оскільки визнаний обома сторонами; обидві сторони вказують, що відповідач в односторонньому порядку розірвав договір №20, інші обставини, встановлені у справі №910/10875/20 стосуються лише наявності (або відсутності) законних підстав для одностороннього розірвання відповідачем договору №20 та не мають значення для даної справи, оскільки не стосуються предмета спору;
- суд не встановлював обсягу товару, який зберігається у відповідача, адже саме від зайняттях площ залежить розмір плати.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2021 відкрито апеляційне провадження  за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю  «ІМО» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021, справу №910/6781/21 призначено на 13.10.2021.
Від відповідача (13.09.2021) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає про те, що:
- з урахуванням положень п.6.7 договору, яким передбачено право відповідача на отримання плати за весь час фактичного зберігання товару на його території, а враховуючи відсутність доказів вивезення позивачем у повному обсязі товару з території  зберігача, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 308  931,62 грн. 
Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали та заслухавши пояснення представників сторін судовою колегією встановлено.
01.01.2020  між Державною організацію комбінат "Прогрес" Державного агентства резерву України, як зберігачем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІМО", як поклажодавцем,  укладено договір зберігання №20, умовами якого передбачено, що  зберігач зобов`язується прийняти в майбутньому товар поклажодавця і повернути його після закінчення терміну дії договору, а поклажодавець зобов`язується попередньо і щомісячно сплачувати зберігачу кошти на умовах цього договору.
Зберігання товару здійснюється на складських приміщеннях, на відкритому майданчику, у холодильних камерах зберігача, згідно з  додатками до договору (п. 1.2 договору).
Послуги надаються за адресою: 03126, м. Київ, бульвар В. Гавела, 24 (п. 1.4 договору).
За зберігання товару поклажодавець здійснює щомісячно 100% передоплату до 5 числа кожного місяця, за який здійснюється оплата на підставі пред`явленого зберігачем до оплати рахунку (п.2.1 договору зберігання). 
Відповідно до п.п. 2.3.-2.5. договору, факт надання послуг по зберіганню  товару (навантаження/розвантаження та споживання електроенергії) за результатами кожного календарного місяця підтверджується та фіксується підписанням сторонами акту про надані послуги. Акт підписується сторонами до 5 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги. Поклажодавець зобов`язаний до 5 числа місяця, наступного за календарним місяцем, розглянути та підписати вказаний акт або надати письмові мотивовані заперечення. Після підписання акту поклажодавець протягом 3 календарних днів передає один примірник підписаного  акту зберігачу.
Зберігач має право раз на місяць за відсутності поклажодавця перевіряти в приміщеннях, де зберігається товар, їх технічний стан та дотримання пожежної безпеки (п. 4.1.6 договору зберігання).
Відповідно до п. 4.1.7. договору, зберігач має право на своєчасне та в повному обсязі отримання оплати за зберігання товару та надання інших послуг на умовах, визначених даним договором.
Договір набирає чинності з 01.01.2020, та діє по 31.12.2020, а в частині розрахунків - до повного виконання взятих на себе зобов`язань (п. 9.1). 
Зміни в цей договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформлюються додатковою угодою до цього договору (п. 9.2).
Пунктом 9.4 Договору сторони погодили, що кожна із сторін має право в односторонньому порядку розірвати цей договір до закінчення терміну його дії при наявності достатніх причин, зокрема несвоєчасного, неналежного виконання поклажодавцем всіх взятих на себе зобов`язань згідно умов цього договору; у випадку не перерахування поклажодавця в установлений договором термін платежів. При цьому сторона - ініціатор розірвання Договору, зобов`язується офіційно повідомити про це іншу сторону, але не менше ніж за 10 (десять) календарних до настання такої дати.
Дострокове припинення договору оформлюється відповідною додатковою угодою до Договору у двох екземплярах, які мають однакову юридичну силу. У разі не повернення поклажодавцем підписаного додатку протягом 10 календарних днів з дня направлення додатку зберігачем, факт припинення дії Договору вважається визнаним поклажодавцем та підтверджено відсутність будь-яких претензій один до одного (п.9.5 Договору).
Крім того, сторони домовились, що у разі виникнення ситуацій, які можуть свідчити про неправомірність дій поклажодавця в тому числі, які супроводжуються блокуванням роботи зберігача пошкодження його майна, тощо, Договір припиняється автоматично з наступного дня після настання такої події (п.9.7 Договору).
У відповідності до ст.936 Цивільного кодексу України  за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання (ст. 937 Цивільного кодексу України).
Згідно зі   ст.938 Цивільного кодексу України   зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.
Зберігач зобов`язаний виконувати свої обов`язки за договором зберігання особисто. Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ст. 943, 946 Цивільного кодексу України).
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин  повинні  виконувати  господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів   застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).
Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно  до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Позивачем відповідно до умов договору перераховано на користь відповідача кошти за послуги зберігання за  липень 2020 у загальному розмірі 598 555,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 141 від 01.07.2020 на суму 158 555, 00грн та № 142 від 06.07.2020 на суму 440 000, 00 грн.
Так, 03.07.2020 відповідачем було видано наказ № 79, яким вирішено з 16.07.2020 припинити дію договору зберігання № 20 від 01.01.2020р., бухгалтерії провести звірку та остаточні розрахунки з ТОВ "ІМО" станом на 15.07.2020, начальникам дільниць № 1 та № 2 в рамках своїх повноважень організувати та сприяти звільненню займаних ТОВ "ІМО" площ, начальнику ВВО забезпечити відповідний контроль за дотриманням пропускного режиму.
Між сторонами складено та підписано акт № 7 приймання-здавання послуг по зберіганню від 15.07.2020 на суму 289 623, 38 грн.
Оскільки послуги зберігання в липні 2020 надавалися відповідачем лише до 16.07.2020 на суму  289 623, 38грн, позивач звернувся до суду з вказаним позовом про повернення решти сплачених коштів у розмірі 308  931,62грн ( 598    555, 00грн - 289    623, 38грн).
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІМО" зверталося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної організації Комбінат "Прогрес" Державного агентства резерву України про визнання недійсним одностороннього правочину щодо дострокового припинення договору зберігання № 20 від 01.01.2020, оформленого наказом № 79 від 03.07.2020 р.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі № 910/10875/20, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМО" до Державної організації Комбінат "Прогрес" Державного агентства Резерву України про визнання недійсним одностороннього правочину.
Зокрема, судами під час розгляду справи № 910/10875/20 встановлено, що в матеріалах справи № 910/10875/20 містяться копії договорів про надання платних послуг по відповідальному зберіганню товарно-матеріальних цінностей в складських приміщеннях відповідача, укладених між позивачем та іншими підприємствами (ТОВ "Інноваційні банківські системи", ТОВ "ЛПУ", ТОВ "Інтермолоко", ТОВ "Гармонія Трейд", ТОВ "Торговий дім "М`ясо України", ТОВ "Укрбайк", Спільним українсько-німецьким ТОВ "Міда", ТОВ "Шоколадна компанія "Мир"), в яких позивач виступав як зберігач, а підприємства як поклажодавці, а саме: договір №11 від 01.01.2020; договір №22 від 01.01.2020; договір №27 від 29.05.2020: договір №2 від 01.01.2020; договір №26 від 01.03.2020; договір №13 від 01.01.2020; договір №7 від 01.01.2020; договір №12 від 01.01.2020.
Крім того, судами встановлено, що в матеріалах справи № 910/10875/20  наявний лист позивача від 15.07.2020, в якому останній вказує, що товарно-матеріальні цінності в складських приміщеннях відповідача є власністю ТОВ "Гармонія Трейд", які зберігаються на підставі договору №2 від 01.01.2020.
Водночас, судами вказано, що матеріали справи № 910/10875/20  не містять доказів письмової згоди відповідача на зберігання товарно-матеріальних цінностей вказаних вище підприємств в його складських приміщеннях, що є порушенням умов Договору, зокрема, п.6.13.
Пунктом 9.4 Договору сторони погодили, що кожна із сторін має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір до закінчення терміну його дії при наявності достатніх причин, зокрема, несвоєчасного, неналежного виконання поклажодавцем всіх взятих на себе зобов`язань згідно умов цього Договору. При цьому сторона - ініціатор розірвання Договору, зобов`язується офіційно повідомити про це іншу сторону, але не менше ніж за 10 (десять) календарних до настання такої дати.
Дострокове припинення Договору оформлюється відповідною Додатковою угодою до Договору у двох екземплярах, які мають однакову юридичну силу. У разі не повернення поклажодавцем підписаного додатку протягом 10 календарних днів з дня направлення додатку зберігачем, факт припинення дії Договору вважається визнаним поклажодавцем та підтверджено відсутність будь-яких претензій один до одного (п.9.5 Договору).
Крім того, сторони домовились, що у разі виникнення ситуацій, які можуть свідчити про неправомірність дій поклажодавця в тому числі, які супроводжуються блокуванням роботи зберігача, пошкодження його майна, тощо, договір припиняється автоматично з наступного дня після настання такої події (п.9.7 договору).
Судами під час розгляду справи № 910/10875/20 встановлено, що 16.07.2020 позивачем був отриманий лист відповідача, в якому останній повідомив позивача про припинення дії Договору. Разом з цим листом, відповідач направив позивачу два примірники додаткової угоди (додаток) №10 від 03.07.2020, у якій було зазначено, що дія Договору припиняється з 16.07.2020.        
Позивач, зі свого боку, вказану додаткову угоду не підписав та надав відповідь від 17.07.2020 на пропозицію відповідача, в якій повідомив зберігача про свою незгоду із припиненням Договору, посилаючись на порушення умов та порядку розірвання договору (п. 9.4) та  ст.188 ГК України.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Таким чином, факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі № 910/10875/20, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.
Відповідно до п. 9.6. договору, поклажодавець зобов`язується вивезти з території зберігача весь товар, який йому належить, протягом 10 днів з отримання повідомлення про розірвання договору чи його припинення.
Проте, у матеріалах справи відсутні докази вивезення позивачем у повному обсязі власного товару та товару своїх контрагентів з території зберігача.
При цьому, згідно п. 6.7. договору, якщо поклажодавець після закінчення терміну дії цього договору, в тому числі у випадках, визначених розділом 9 даного договору, не забрав товар з території зберігача, зберігач має право на отримання від поклажодавця плати за весь фактичний час такого зберігання в двократному розмірі ціни зазначеному в додатку до договору, а також зберігач має право самостійно звільнити площі, зайняті товаром поклажодавця та вивезти його за межі території зберігача здійснивши опис такого товару.
Таким чином, з урахуванням положень п. 6.7 договору, яким передбачено право відповідача на отримання плати за весь час фактичного зберігання товару на його території, враховуючи що матеріали справи не містять доказів вивезення позивачем у повному обсязі товару з території зберігача, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 308931,62грн, про що обґрунтовано зазначено місцевий господарським судом.
Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не  підлягає  задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 не підлягає скасуванню. 
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний  апеляційний господарський суд,

                                                  ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну  скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМО" залишити без задоволення .
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі  №910/6781/21 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/6781/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена  до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення. 
В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 15.11.2021

Головуючий суддя                                                            С.А. Пашкіна 

Судді                                                                                В.В. Шапран

                                                                                С.І. Буравльов