ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7698/21 Справа № 180/885/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжули О.С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1  до акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,- 

в с т а н о в и л а:
       У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі — АТ “Марганецький ГЗК”) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, мотивуючи його тим, що 29 листопада 2011 року внаслідок нещасного випадку на виробництві, а саме обвалу гірничої породи, він отримав відкритий перелом III-IV пальців, закритий перелом V пальця та вивих ІІ пальця лівої кисті. За результатами проведеного компетентною комісією розслідування, вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. 
       Вказував, що згідно пунктів 6-7 акту №48/13 форми Н-1 “Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, вбачається, що видом події, який призвів до настання нещасного випадку є обвалення породи, шкідливим фактором виступала гірська маса, що обвалюється, причинами виникнення нещасного випадку є порушення технологічного процесу та невиконання посадових обов`язків, що свідчить про порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача та неналежного виконання роботодавцем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. 
       Зазначав, що 25 липня 2012 року він пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатом якого встановлено 20% втрати працездатності та необхідність в медикаментозному лікуванні. Після повторного проходження 11 грудня 2019 року огляду МСЕК визначено, що ступінь втрати працездатності складає 15%, є потреба в медикаментозному лікуванні.
       Посилаючись на те, що у зв`язку із нещасним випадком переніс операцію з металоостеосинтезу проксимальних фаланг 3-4-5 пальців лівої кисті спицями Кіршнера, обмежений в рухомості лівої верхньої кінцівки, внаслідок чого має труднощі та незручності в обслуговуванні себе та болісні відчуття, вимушений знаходитися на лікуванні, а також, враховуючи, що внаслідок травми втратив професійну працездатність у молодому віці, що призвело до обмеження можливості реалізовувати свої наміри в професійній сфері, життєву активність, а також зниження матеріального становища, що негативно відображається на його емоційному та духовному стані, просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я в розмірі 120 000 грн., без утримання податків, зборів та інших платежів.
       Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з АТ “Марганецький ГЗК” на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. без утриманням податку та обов`язкових платежів. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат. 
       В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду з аналогічних справ, просить рішення суду змінити, збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, що присуджений на користь позивача, до 120 000 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не врахував, що внаслідок отриманої на виробництві травмі, будучи у віці 34 років, отримав невідновне ушкодження здоров`я, втратив 15% працездатності, та вимушений був здійснювати медикаментозне лікування, в значній мірі позбавлений працювати та реалізовувати свої наміри в професійній сфері, задовольняти свої звички та бажання, змушений витрачати додаткові зусилля та ресурси для організації життя. Вказує, що суд, ухвалюючи відповідне рішення не мотивував підстави зменшення суми моральної шкоди, не врахував вік позивача, характер та тривалість розладу здоров`я.
       03 вересня 2021 року відповідачем АТ “Марганецький ГЗК” надано відзив на апеляційну скаргу, в якому, просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції належним чином дослідив доводи позовної заяви, врахував тяжкість наслідків, які настали для здоров`я відповідача, розмір втрати працездатності, постійний характер страждань, вимушені зміни у життєвих стосунках, та виходячи із засад розумності та справедливості, встановив, що достатнім буде відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги позивача  ОСОБА_1  та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що позивач  ОСОБА_1  працював в АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді підземного гірника очисного забою 5 розряду (а.с.25).
       Згідно акту розслідування нещасного випадку, який мав місце 29 листопада 2011 року о 21 годині 30 хвилин на шахті № 3-5 ПАТ “Марганецький ГЗК”, форми Н-5 від 2 грудня 2011 року, вбачається, що під час виконання позивачем робіт в шахті, стався обвал гірничої маси, внаслідок якої на попередження ОСОБА_2 , почав відступати, оступився та щоб не впасти, вхопився лівою рукою за ківш вантажної машини, яка стояла на відстані 2 метрів від тупика виробітку та випавшим куском породи, розміром 600х450х350 мм, його ліву руку було притиснуто до вантажівки. Причинами виникнення нещасного випадку є порушення технологічного процесу, невиконання посадових обов`язків, невиконання інструкцій по охороні праці.
       Згідно висновку комісії, нещасний випадок, який мав місце 29 листопада 2011 року о 21 годині 30 хвилин з гірничим 5 розряду ОСОБА_1 , встановлено вважати виробничим (а.с.16-19).
       Відповідно до акту про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом №48/13, форми Н-1, від 02 грудня 2011 року, вбачається, що внаслідок обвалу гірничої породи працівникові ОСОБА_1 було спричинено відкритий відкритий перелом III-IV пальців, закритий перелом V пальця та вивих ІІ пальця лівої кисті. Причини нещасного випадку: організаційні, невиконання посадових обов`язків (а.с.12-15). 
       Згідно виписного епікризу, складеного комунальним закладом “Міська клінічна лікарня №15” від 14 грудня 2011 року, встановлено, що позивачу зроблено операцію з металоостеосинтезу проксимальних фаланг 3-4-5 пальців лівої кисті спицями Кіршнера, призначено лікування (а.с.21).
       З виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, складеної Нікопольською медико-соціальною експертною комісією № 074856, серія 10ААА, від 25 липня 2012 року, ОСОБА_1 , внаслідок травми на виробництві 29 листопада 2011 року (акт № 48/13), отримав 20% втрати професійної працездатності, групу інвалідності не встановлено (а.с.10). 
       Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у надані медичної та соціальної допомоги, виданої міжрайонною Нікопольською МСЕК №050995, серії 12 ААА від 11 грудня 2019 року вбачається, що після повторного огляду ОСОБА_1 встановлено 15% втрати працездатності з 01 серпня 2019 року, рекомендації: медичне лікування згідно стандартів ВМП (а.с.11).
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України саме на власника або уповноважений ним орган покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, зважаючи, що моральна шкода позивачу спричинена внаслідок отриманої ним травми, втрати працездатності, яка настала на виробництві, внаслідок негативних виробничих факторів під час виконання ним трудових обов`язків, роботодавцем не забезпечено безпечних умов праці, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача. Враховуючи тяжкі зміни життєвих зв`язків позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, внаслідок травми кисті лівої руки, обмеження її у русі та болісних відчуттях, приймаючи до уваги позбавлення позивача можливості реалізації своїх намірів у професійній сфері та громадському житті, тривалості та характеру моральних переживань, оцінив розмір завданої позивачу моральної шкоди в 20 000 грн., які ухвалив стягнути без утриманням податку та обов`язкових платежів, зважаючи на те, що стягнута сума не перевищує чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного року.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
       Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
       Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
       У відповідності до статті 4 Закону України “Про охорону праці” державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
       У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснюючи свою трудову діяльність 29 листопада 2011 року під час обвалу гірничої породи в шахті отримав відкритий перелом III-IV пальців, закритий перелом V пальця та вивих ІІ пальця лівої кисті. Внаслідок вказаного нещасного випадку на виробництві, позивач переніс операцію, перебував на медикаментозному лікуванні, втратив професійну працездатність, переніс болісні відчуття, зважаючи на травмування 4 пальців лівої руки, що у свою чергу ускладнює самообслуговування та спричиняє дискомфорт у повсякденному житті, що впливає на емоційний стан позивача.
       В той же час, колегія суддів зауважує, що визначення моральної шкоди в розмірі 120 000 грн. не відповідає принципам співмірності та об`єктивності, зважаючи на те, що отримана на виробництві травма призвела до втрати 20%, наразі 15%, професійної працездатності, отримана травма не призвела до встановлення групи інвалідності, позивач не має жодних медичних обмежень або рекомендацій щодо неможливості виконання будь-якої роботи, наразі останній продовжує працювати на підприємстві відповідача та отримувати заробіток. 
       Доводи позивача про зниження матеріального становища, а також спричинення перешкод у духовному та інтелектуальному розвитку внаслідок травми кисті лівої руки нічим об`єктивно не підтверджені.
       Таким чином, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в частині розміру відшкодування позивачеві моральної шкоди, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, втратив частину працездатності, зазнав порушення свого звичайного способу життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.
       При цьому, при визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої внаслідок ушкодження його здоров`я, судом врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.
       Висновок суду про спричинення позивачу моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. є обґрунтованим, розумним та справедливим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.
       У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.        
       Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.  

       Рішення  Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

       Повний текст постанови складено 21 жовтня 2021 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.