Справа №587/1384/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Черних О. М.	
Номер провадження 33/816/412/21 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  44-3 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

27 вересня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 587/1384/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 29.07.2021, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 (зареєстрована у АДРЕСА_2 ) 
визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення, оскільки будь-яких доказів того, що вона відмовилася прослідувати до місця обсервації чи проходження самоізоляції, у матеріалах справи не має, вона не була забезпечена транспортом для того, щоб дістатись до місця обсервації і проходження самоізоляції та технічною можливістю встановити додаток «Вдома», в протоколі відсутні свідки чи поняті, а судом її не було ознайомлено з матеріалами справи. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, так як текст постанови отримала лише 20.08.2021, оскільки не приймала участі при розгляді справи.
Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 29.07.2021 ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, і піддана стягненню в виді штрафу на користь держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.
Згідно постанови, 15.07.2021 о 16:18 на ППР «Юнаківка» Сумського району Сумської області ОСОБА_3 , котра перебувала на території РФ та приїхала на територію України, відмовилася від прослідування до місця обсервації, завантаження мобільного додатку систем «Вдома» та проходження самоізоляції, чим порушила вимоги п. 7.3 ПКМУ від 09.12.2020 № 1236.
Будучи відповідно приписів ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеною у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_3 в судове засідання 27.09.2021 не з`явилася і будь-якого клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи до суду не подала, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки на підставі ч. 4-6 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду і неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі – Конвенція), «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).
У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».
Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Постанова у справі оголошується негайно після закінчення розгляду справи (ч. 1 ст. 285 КУпАП). Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ч. 2 ст. 294 КУпАП).
Рішення про накладення стягнення на ОСОБА_3 ухвалено суддею 29.07.2021 у її відсутність, інформації про отримання нею копії цієї постанови матеріали справи не містять, копію постанови ОСОБА_3 отримала тільки 20.08.2021, а апеляційна скарга подана 02.09.2021 шляхом поштового відправлення, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, так як він пропущений з поважних і об`єктивних причин.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 610368 від 15.07.2021, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що ОСОБА_3 ,  відмовившись від обсервації, завантаження мобільного додатку систем «Вдома» та самоізоляції, порушила вимоги п. 7.3 ПКМУ від 09.12.2020 № 1236, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі.
Відповідно вимог ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого, є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а згідно ст. 251 цього Кодексу доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які встановлюють певні заборони на час дії карантину в Україні, то у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення п.п. 3 п. 7 постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020 (в редакції, чинній під час вчинення правопорушення), згідно яких самоізоляції підлягають: особи, що перетинають державний кордон та прибули з держави або є громадянами (підданими) держав із значним поширенням COVID-19, крім таких осіб, якщо немає підстав вважати, що вони були в контакті із хворою на COVID-19 особою: осіб, які не досягли 12 років; осіб, які прибувають в Україну з метою навчання у закладах вищої освіти; осіб, які є громадянами (підданими) держав із значним поширенням COVID-19 та не перебували на території таких держав протягом останніх 14 днів або прямують територією України транзитом та мають документи, що підтверджують виїзд за кордон протягом 2-х діб; працівників дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв офіційних міжнародних місій, організацій, акредитованих в Україні, та членів їх сімей; водіїв та членів екіпажу вантажних т/з, автобусів, що здійснюють регулярні перевезення, членів екіпажів повітряних і морських, річкових суден, членів поїзних і локомотивних бригад; інструкторів збройних сил держав — членів НАТО та держав – учасниць програми НАТО «Партнерство заради миру», які беруть участь у заходах з підготовки підрозділів Збройних Сил; діячів культури за запрошенням закладу культури разом з однією особою, що супроводжує кожного з них; осіб, що здійснюють перевезення гемопоетичних стовбурових клітин для трансплантації; осіб, які мають негативний результат тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції, який проведено не більш як за 48 годин до перетину кордону.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення, а об`єктивна сторона виражається в ухиленні (порушенні) особи від правил, передбачених ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, такі дії завдають шкоди як державним (суспільним) інтересам, так і інтересам громадян.
Згідно постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 особи, які перетинають державний кордон України, можуть обрати один з двох варіантів: 1) Госпіталізація до спеціалізованих обсерваторів (ізоляторів); 2) 14-денна самоізоляція за місцем проживання для осіб, які погодились проходити її з використанням застосунку «Дій вдома». Якщо особа обирає одну із дій самоізоляції, вона має підтвердити це рішення під час проходження паспортного контролю, вразі обрання варіанту з «Дій вдома» – особа повинна спочатку зазначити свій номер телефону та адресу місця самоізоляції, після чого показати відповідний екран застосунку працівнику Державної прикордонної служби, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що її не забезпечили транспортом для слідування до місця обсервації та проходження самоізоляції, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, так як остання відмовилась як від госпіталізації до спеціалізованих обсерваторів (ізоляторів), так і від встановлення відповідного мобільного додатку.
Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 і щодо незаконності вимог про обсервацію і самоізоляцію, оскільки вони не відповідають чинному законодавству України.
Так, на підставі ч. 1 ст. 150 Конституції України, питання про відповідність Конституції України (конституційність)  актів Кабінету Міністрів України відноситься до компетенції Конституційного Суду України, а не до повноважень будь-якої службової особи органу влади чи судді під час розгляду справи. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення (ч. 2 ст. 152 Основного Закону), а тому станом на час перетину ОСОБА_4 державного кордону України постанова КМУ від № 1236 від 19.12.2020 була чинною і підлягала виконанню.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що у протоколі не вказані відомості про свідків чи понятих, то апеляційний суд також не може прийняти їх до уваги, оскільки згідно положень ст. 280 КУпАП ця обставина не впливає на встановлення обставин вчинення правопорушення і визнання протоколу неналежним, недостовірним чи недопустимим доказом. Зокрема, зазначена обставина не спотворює змісту протоколу чи обставин вчинення правопорушення та автоматично не створює ситуацію, за якої процесуальний документ є недійсним, а при вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод ОСОБА_3 . При цьому необхідно зауважити, що не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення документів або збирання доказів стороною провадження у справі є підставою для визнання цих доказів недопустимими з огляду на порядок їх оформлення та закріплення у процесуальних документах.
З огляду на викладене, при складанні у відношенні ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останньої.
Твердження ОСОБА_4 про те, що суд позбавив її права на ознайомлення з матеріалами справи, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскільки будь-яких доказів того, що ОСОБА_4 зверталась до суду першої інстанції з відповідним клопотання про ознайомлення зі справою, матеріали цієї справи не містять. При цьому, з огляду на вимоги ст. 268 КУпАП та основні (загальні) засади судочинства, ОСОБА_4 має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії судових рішень, що жодною службовою особою місцевого суду не оспорювалось, а отримати матеріали судової справи для ознайомлення ОСОБА_3 могла на підставі відповідного клопотання протягом робочого часу суду, чим вона і скористалась 19.08.2021. 
Таким чином, ОСОБА_4 , у той час, коли урядом здійснюються заходи, спрямовані на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом, умисно порушила встановлені постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 правила для осіб, які перетинають державний кордон України.
Відповідно ст. 23 КУпАП, стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, а згідно ст. 27 цього Кодексу штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення суддею суду першої інстанції повною мірою враховані характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_3 , ступінь її вини, майновий стан (ст. 33-35, 38, 40-1 КУпАП), і визначене стягнення в мінімальних межах, передбачених санкцією ст. 44-3 КУпАП. 
Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Сумського районного суду Сумської області від 29.07.2021.
Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 29.07.2021 відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а її апеляційну скаргу на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов