Справа № 344/16213/20 
Провадження № 22-ц/4808/1540/21 
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                       суддів:                Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,
секретаря                Капущак С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Жарського Тараса Володимировича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 , про усунення від права на спадкуванняза апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2021 року під головуванням судді Бабій О.М. у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 липня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 , про усунення від права на спадкування.
Суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – адвокат Жарський Т.В. 27.07.2021 подав заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2021 року відмовлено в прийнятті додаткового рішення.
Представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, в якій вказує на що судом при постановленні рішення не вирішено питання про судові витрати, зокрема судом не вирішено питання про розподіл понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 280 гривень, які їй підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.
Судом не повно з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню.
Представником відповідача, при подані письмових пояснень до суду, були надані документи, які підтверджують понесення судових витрат, зокрема долучено копію Додатку № 1 від 17 лютого 2021 року до Договору № Д21-02-13 від 17 лютого 2021 року, а також копію розписки про отримання грошових коштів адвокатом.
Апелянт вважає, що відповідач поніс витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, розмір яких узгоджено з АО «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЛІГАЛ ГРУПИ» згідно договору про надання правової допомоги та здійснення представництва та Додатку до такого договору, в якому визначена вартість правової допомоги по даній справі в суді першої інстанції, що в свою чергу підтверджено розпискою.
Апелянт вказує на те, що Договір про надання правової допомоги та здійснення представництва, зокрема п. 4.4. встановлює, що розмір гонорару може бути визначений за згодою Сторін та відображено Сторонами в окремому додатку-дорученні до даного Договору, який складається на вимогу Клієнта.
Між Об`єднанням та клієнтом було погоджено суму гонорару за послуги Об`єднання, зокрема складено та підписано Додаток №1 від 17 лютого 2021 року та надано копію такого Додатку суду, що підтверджує розмір понесених витрат.
Суду також було надано попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу.
Разом з тим, Договір про надання правової допомоги був долучений представником відповідача як доказ, що підтверджує виникнення відносин між Об`єднанням в особі адвоката Жарського Т. В. та Клієнтом, в особі ОСОБА_1 . Сам по собі такий Договір, не підтверджує донесення Відповідачем витрат на правову допомогу.
Апелянт вважає, що суду було надано розрахунковий документ, що підтверджує отримання від клієнта гонорару готівкою у сумі 8 280,00 гривень, а саме розписку.
Відповідач у справі належним чином документально підтвердив витрати на професійну правничу допомогу які підлягають до стягнення саме з ОСОБА_4 .
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти рішення яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 280,00 грн, які стягнути за рахунок державних асигнувань з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , а також витрати по сплаті судового збору за подачу даної апеляційної скарги. 
Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Сторони в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце слухання справи.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін та їх представників.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Судом установлено, що представник ОСОБА_1  – адвокат Жарський Т.В.  у заяві про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача витрат на правничу допомогу,зазначив, що судом при постановленні рішення не вирішено питання про судові витрати, зокрема судом не вирішено питання про розподіл понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 280 гривень, які їй підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.
У письмових поясненнях представник відповідача просив суд першої інстанції про відшкодування відповідачу ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу шляхом стягнення із ОСОБА_2 в її користь 8 280 гривень (а.с. 145-150). До письмових пояснень представник відповідача долучив копію Додатку № 1 від 17 лютого 2021 року до Договору про надання правової допомоги, а також копію розписки про отримання 17 лютого 2021 року адвокатом 8 280 гривень від ОСОБА_1 , як оплати за надані послуги у цивільній справі № 344/16213/20.
Частино 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Статтею 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення судом першої інстанції вказував, що при постановленні рішення від 20 липня 2021 року у цій справі питання розподілу судових витрат вирішено, у тому числі клопотання представників відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу. Зокрема у рішенні суд зазначив, що позивача звільнено від сплати судових витрат, представник відповідача не надав доказів понесення судових витрат, тому підстав для розподілу судових витрат на даний час немає.
Суд вказав на те, що до заяви про ухвалення додаткового рішення представником долучено копію Договору про надання правової допомоги та здійснення представництва № Д21-02-13 від 17 лютого 2021 року, копію Додатку № 1 від 17 лютого 2021 року до цього договору, а також копію розписки про отримання грошових коштів адвокатом, які вже були наявні у матеріалах справи та досліджувались судом при постановленні рішення.
       Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що судом при постановленні рішення вирішено питання розподілу судових витрат, тому відсутні підстави для постановлення додаткового рішення.
       Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не вирішено питання про розподіл понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, є невірним та не може бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції якою відмовлено у прийнятті додаткового рішення.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не містять підстав для зміни чи скасування судового рішення.
Крім того апеляційний суд зазначає, що у випадку незгоди сторони з рішенням суду в частині розподілу судових витрат, така вправі його оскаржити у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстав для скасування ухвали з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 05 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.А.Девляшевський
                                                                               В.Д. Фединяк