СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року                                          м. Харків                        Справа № 905/837/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя  Попков Д.О.
секретар судового засідання   Полупан Ю.В.
за відсутністю участю представників в зв`язку з їх неявкою 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради “Маріупольтепломережа” (вх.№2637Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 29.07.2021 у справі №905/837/21 (суддя Лейба М.О., повний текст рішення підписано 02.08.2021)
за позовом Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ
до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради “Маріупольтепломережа”, м.Маріуполь Донецької області 
про стягнення 378.592.314,27 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача ККП Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 378.592.314,27 грн, в тому числі: 344.114.605,63 грн - основний борг, 10.476.105,48 грн - 3% річних, 24.001.603,16 грн - інфляційні втрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором №9050/1920-ТЕ-6/8 від 27.09.2019 постачання природного газу в частині повної та своєчасної оплати вартості переданого природного газу відповідно до актів приймання-передачі, внаслідок чого виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних витрат.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 29.07.2021 у справі №905/837/21 позовні вимоги АТ “НАК “Нафтогаз України” до відповідача ККП Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" задоволені повністю. Стягнуто з  ККП Маріупольської міської ради “Маріупольтепломережа” на користь АТ “НАК “Нафтогаз України” 344.114.605,63 грн основного боргу, 10.476.105,48 грн - 3% річних, 24.001.603,16 грн інфляційних втрат та 794.500,00 грн судового збору.
Відповідач, ККП Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", з вказаним рішенням місцевого господарського суду частково не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення в частині стягнення з підприємства відповідача суми інфляційних нарахувань у розмірі 24.001.603,16 та 3% річних у розмірі 10.476.105,48 грн. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що на його думку оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки винесено з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права, крім того, висновки суду не відповідають обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в даному випадку відсутня вина підприємства відповідача у виникненні заборгованості, оскільки з боку останнього вжито усі можливі заходи щодо виконання зобов`язань за договором. При цьому, апелянт посилається на положення статті 614 ГПК України, якою передбачена відповідальність за порушення зобов`язання лише за умови наявності її вини (умислу або необережності).  
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Барбашова С.В., Стойка О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 апеляційну скаргу ККП Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" залишено без руху через відсутність доказів сплати судового збору у відповідному розмірі.
20.09.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від ККП Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги  разом з платіжним дорученням про сплату судового збору №2067 від 15.09.2021.  
Після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ККП Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"  її до розгляду на 26.10.2021, що відображено у відповідній ухвалі апеляційного господарського суду від 27.09.2021.
13.10.2021 на електрону адресу Східного апеляційного господарського суду від ККП Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"    надійшли письмові пояснення у справі №905/837/21 (вх.№11853), в яких апелянт зауважує, що судом першої інстанції невірно вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі №905/837/21. При цьому відповідач посилається на той факт, що у відзиві на позову заяву підтвердив даними бухгалтерського обліку підприємства суму основного боргу за спірним договором, тобто фактично частково визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті. Зазначене на думку відповідача є підставою для застосування вимог ч. 1 ст. 130 ГПК України та повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.  
Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Барбашова С.В., Попков Д.О., в зв`язку з відпусткою судді Стойка О.В. 
Позивач не скористався процесуальним правом, передбаченим статтею 263 ГПК України та відзиву на апеляційну скаргу не надав. 
25.10.2021 на електрону адресу Східного апеляційного господарського суду від відповідача ККП «Маріупольтепломережа» надійшло клопотання (вх.№12223) про відкладення розгляду справи, в якому неможливість представника бути присутнім в судовому засіданні 26.10.2021 обґрунтована тим, що у зв`язку із запровадженням посилених карантинних заходів, пов`язаних із встановленням червоного рівня епідеміологічної небезпеки, ускладнено виїзд із м.Маріуполь.
Відповідно до ч. 1, 2  ст. 202 ГПК України  неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього  Кодексу  судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3  ст. 202 ГПК України  якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Правовий аналіз приписів наведеної вище норми чинного процесуального законодавства свідчить про те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не наявність відповідного клопотання учасника судового процесу, а саме неможливість вирішення спору у даному судовому засіданні.
Судом враховано, що відповідачем у даній справі є юридична особа, яка на власний розсуд обирає представників для захисту та представництва її інтересів. Відповідачем не доведено суду неможливості розгляду справи без участі його представника на підставі письмових доказів у справі, у зв`язку з чим суд відхиляє клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Крім того, слід зазначити, що у відповідності до приписів ст. 197 ГПК України судове засідання може проводитись в режимі відеоконференції поза межами суду, в тому числі і за допомогою власних технічних можливостей.  
Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.
Представник позивача у судове засідання, попри належне повідомлення, не з`явився, про причини неявки не повідомив, що, за висновком судової колегії, враховуючи повідомлення його належним чином, доведення позиції до відома суду безпосередньо зі змісту відзиву на апеляційну скаргу та достатність матеріалів справи для апеляційного перегляду, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених  ст. 269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:
- укладення 27.09.2019 між АТ “НАК “Нафтогаз України” (позивач, постачальник) та ККП “Маріупольтепломережа” (відповідач, споживач) договору постачання природного газу №9050/1920-ТЕ-6/8 з додатковими угодами до нього, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та  оплатити на умовах цього договору;
- природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню;
- укладення між сторонами додаткових угод №1 від 29.10.2019, №2 від 20.11.2019, №3 від 09.12.2019, №5 від 28.01.2020, №6 від 24.02.2020, №7 від 23.03.2020, №8 від 23.04.2020 до спірного договору;
- спірний договір підписаний представниками сторін, підписи засвідчені печатками юридичних осіб, докази розірвання договору, визнання договору чи його окремих положень недійсним – відсутні;
- повне виконання постачальником своїх зобов`язань за спірним договором в частині постачання природного газу у жовтні 2019 року – квітні 2020 року в загальному обсязі 68.379,201 тис. куб. м. на суму 353.495.261,46 грн підтверджується підписаним сторонами актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2019, від 30.11.2019, від 31.12.2019, від 31.01.2020, від 29.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020, підписаними представниками сторін договору, та засвідчені печатками підприємств;
- часткове виконання споживачем зобов`язань за спірним договором по сплаті поставленого позивачем природного газу у розрахунковому періоді в сумі 8.842.264,28 грн;
- відповідачем підтверджено, що станом на 31.05.2021 за даними бухгалтерського обліку підприємства сума основного боргу за спірним договором складає 344.114.605,63 грн, про що зазначено у відзиві на позовну заяву;
- докази сплати позивачу відповідачем заборгованості за природний газ відповідно до умов договору у сумі 344.114.605,63 грн суду не надані та в матеріалах справи відсутні.
Наведені обставини сторонами не заперечуються.
Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого у жовтні 2019 року – квітні 2020 року природного газу, стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 344.114.605,63 грн - основний борг, 10.476.105,48 грн - 3% річних, 24.001.603,16 грн - інфляційні втрати.
Господарський суд, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі зазначив, що  доказів оплати відповідачем заборгованості в сумі 344.114.605,63 грн до суду не надано, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості визначеному у розмірі підлягає задоволенню. Здійснивши розрахунок 3% річних та інфляційних, суд визнав його вірним та обґрунтованим, і задовольнив ці вимоги повністю. Посилання відповідача на необхідність повернення позивачу на підставі статті 130 ГПК України 50% судового збору у зв`язку із частковим визнанням позову, суд прийняв до уваги, з огляду на те, що в даному випадку відповідачем позов визнано лише частково у сумі основного боргу, про що зазначено у відзиві.
Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки рішення господарського суду оскаржується відповідачем в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми інфляційних нарахувань у розмірі 24.001.603,16 грн та 3% річних у розмірі 10.476.105,48 грн, з урахуванням вимог вищенаведеної норми судова колегія переглядає рішення суду лише в зазначеній частині.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.
Відповідно до  статті 12 Закону України «Про ринок природного газу»  постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.
Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і  Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Відповідно до  ст. 526 Цивільного кодексу України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно умов спірного договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (пункт 5.1 договору).
За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (пункт 7.1. договору).
У зв`язку з порушенням відповідачем визначеного пунктом 5.1. договору строку оплати вартості природного газу позивач нарахував та заявив до стягнення з ККП «Маріупольтепломережі»  10.476.105,48 грн 3% річних та 24.001.603,16 грн інфляційних втрат. 
Відповідно до  ст. 610 Цивільного кодексу України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Нормами  ст. 612 Цивільного кодексу України  встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений природний газ за договором постачання природного газу підтверджено матеріалами справи.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5  Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
За змістом частини 2  статті 625 Цивільного кодексу України  нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Наведеним спростовуються твердження відповідача щодо безпідставного нарахування позивачем на підставі  ст. 625 Цивільного кодексу України  3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Колегія апеляційного суду здійснила перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат і встановила, що під час його проведення позивачем вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення (за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо) з урахуванням часткової оплати. Перевіркою виконаного позивачем розрахунку порушень норм чинного законодавства та умов договору судом не встановлено, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 10.476.105,48 грн 3% річних та 24.001.603,16 грн інфляційних втрат є такими, що правомірно стягнуті судом першої інстанції.
Щодо заперечень відповідача в частині вимог про стягнення з відповідача нарахованих 3% річних та інфляційних виходячи з того, що вказані нарахування є відповідальністю за порушення зобов`язання, в той же час, як вина відповідача в порушенні зобов`язання відсутня, що є підставою для звільнення його від відповідальності, суд зазначає, що нараховані позивачем на підставі ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування відповідачем утримуваних ним грошових коштів, належних кредиторові.
Стосовно заявлених відповідачем додаткових пояснень, в яких останній зазначає про порушення судом першої інстанції ч. 3 ст. 130 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.
За твердженням апелянта, оскільки ним було підтверджено суму основного боргу за договором, тобто, фактично визнано позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, то 50% суми судового збору, визначеної пропорційно розміру визнаних позовних вимог, підлягає поверненню позивачу за ухвалою суду з державного бюджету. 
Так, стаття 130 ГПК України передбачає, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення викладені у  ст. 7 Закону України «Про судовий збір». 
Отже, з урахуванням приписів наведеної статті а також того факту, що відповідачем позов визнано лише частково у сумі основного боргу, про що зазначено у відзиві, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції, про відмову у задоволенні заяви щодо перерахунку судового збору за подання позовної заяви. 
Відповідно до статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, відповідачем всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та   процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.
Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням   положень статті 129 ГПК України, здійснені   ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.
Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,    колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради “Маріупольтепломережа” залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 29.07.2021 у справі №905/837/21  залишити без змін.
Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено   01.11.2021 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Істоміна

Суддя                                                                                           С.В. Барбашова  

Суддя                                                                                           Д.О. Попков