ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7282/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді            - Єгорової Н.М.,
суддів                              - Федотова І.В., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИЛА :
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, у якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;
- визнати протиправними дії фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо зміни базового місяця (місяця підвищення тарифних ставок окладів) для її нарахування - січня 2008 року, при обчисленні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року;
- зобов`язати фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з врахуванням базового місяця (місяця підвищення тарифних ставок окладів) для нарахування індексації - січня 2008 року, а за період з 01 березня 2018 року по 16 жовтня 2020 року провести донарахування та здійснити виплату індексації грошового забезпечення, із врахуванням раніше проведених виплат та застосовуючи правила, зазначені у абзаці 4 пункту 5 Порядку № 1078. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:
Визнано протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Визнано протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо зміни базового місяця (місяця підвищення тарифних ставок окладів) для її нарахування - січня 2008 року, при обчисленні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України (адреса: 03168, місто Київ, Повітрофлотський проспект, будинок 6, код ЄДРПОУ 22990368) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з врахуванням базового місяця (місяця підвищення тарифних ставок окладів) для нарахування індексації - січня 2008 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач – Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні таких позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що виплата сум індексації грошового забезпечення позивачу не здійснювалась внаслідок недостатності фінансового ресурсу, однак у відповідний період військовослужбовцям виплачувались премії, які повністю відшкодовували подорожчання споживчих товарів і послуг.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить відмовити в її задоволенні, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року халишити без змін.
Відповідно до частині 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України з 1995 року по 2020 рік. Остання посада перед звільненням - начальник управління контролю безпеки Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України.
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 08 жовтня 2020 року № 505 полковника ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за підпунктом “б” (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок військову службу”. Наказом начальника Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України від 16 жовтня 2020 року № 191 позивач був виключений зі списків особового складу військової частини з 16 жовтня 2020 року.
Так, позивач зазначав, що на день звільнення з військової служби останнім не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року (включно), а в період з 01 березня 2018 року по 16 жовтня 2020 року (день виключення зі списків особового складу).
Позивач 24 грудня 2020 року звернувся до уповноваженого органу з метою з`ясування підстав припинення виплати останньому індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та причин зменшення її розміру, а також з проханням таку виплату провести.
Листом від 04 січня 2021 року № 305/2 у відповідь на вказаний вище запит відповідачем було повідомлено, що позивачу у 2016 та 2017 роках індексація грошового забезпечення не виплачувалась через відсутність відповідного фінансування. У грудні 2018 року позивачеві було виплачено індексацію в сумі 658,55 грн, у 2019 році в сумі 1930,15 грн, а у 2020 році виплачено 2094,72 грн.
Вважаючи такі дії відповідача протиправним і таким, що порушують права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Визначення індексації наведено у частині 1 статті 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” № 1282-ХІІ від 03 липня 2011 року (далі – Закон № 1282-ХІІ), відповідно до якої індексація грошових доходів населення – встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до частини 1 статті 2 вказаного Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно з частини 1 статті 4 цього Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
У разі виникнення обставин, передбачених статті 4 цього Закону № 1282-ХІІ грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін (ч. 1 ст. 6 Закону № 1282-ХІІ).
Частинами 2, 6 статті 5 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з п. 1 якого, він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Пунктом 11 вказаного Порядку встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. 
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно із пункту 2 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до пункту 6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Відповідно до листа Державної служби статистики України від 10 січня 2017 року №11.1-03/2-17 індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) у 2016 році (грудень до грудня попереднього року) становив 112,4 %.
Згідно з повідомленням Державної служби статистики України від 11 січня 2018 року в 2017 році індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) становив 113,7%.
Відповідно до повідомлення Державної служби статистики України від 11 січня 2019 року в 2018 році індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) становив 109,8 %.
Таким чином, у 2016-2018 років грошове забезпечення позивача підлягало обов`язковій індексації відповідно до норм Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”, оскільки величина індексу споживчих цін за цей період перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно зі статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частини 1 статті 2 КАС України).
Згідно із частин 1, 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні “Кечко проти України” від 08.11.2005, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі “Суханов та Ільченко проти України” (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014, за певних обставин “законне сподівання” на отримання “активу” також може захищатися ст. 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має “законне сподівання”, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя – наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.
Крім того, у справах “Кечко проти України”, “Ромашов проти України”, “Шевченко проти України” Європейський суд з прав людини зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отже, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для відмови у нарахуванні та виплаті гарантованих Законом України “Про індексацію грошових доходів населення” сум індексації, а посилання апелянта на відсутність виділених з Державного бюджету коштів як на причину невиконання покладеного на нього обов`язку по проведенню нарахування та виплати індексації є необґрунтованими.
В той же час, пунктом 6 наказу Міністерства оборони України від 27 січня 2016 року № 44 “Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році” передбачено виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців здійснювати відповідно до вимог законодавства України.
Згідно з пункту 10 наказу Міністерства оборони України від 09 лютого 2017 року № 88 “Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2017 рік” визначено нарахування і виплату індексації здійснювати відповідно до вимог законодавства України.
Відповідно до пункту 10 наказу Міністерства оборони України від 15 лютого 2018 року № 65 “Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік” нарахування і виплату індексації здійснювати відповідно до вимог законодавства України.
Водночас, правомірною є відмова суду першої інстанції у задоволенні позовної вимоги в частині нарахування та виплати позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 16 жовтня 2020 року, оскільки відповідна індексація грошового забезпечення була здійснена, що підтверджується довідкою Фінансового управління Генерального штабу ЗСУ від 04 січня 2021 року №305/2.
В той же час, відповідно до абз.1, 2 пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. 
На момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 07 листопада 2007 року №1294 (далі – Постанова № 1294), якою було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.
Відповідно до пункту 13 Постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008.
Тобто, за умови підвищення посадового окладу в січні 2008 року останній виступає базовим, а з лютого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30 серпня 2017 року №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців з 01 березня 2018 року.
Наведене свідчить про необґрунтованість посилань апелянта на положення постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013, оскільки нею не передбачалось збільшення грошового забезпечення військовослужбовців. А видача Міністерством оборони України наказу від 27 січня 2016 року №44 “Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році”, яким збільшено розмір премій військовослужбовців, не є нормативно-правовим актом, який встановлює нові підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності протиправної бездіяльності відповідача та необхідності зобов`язати його нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) місяць, який був встановлений до 01 січня 2016 року.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242 – 244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Н.М. Єгорова 

Судді                                                                                          І.В. Федотов

                                                                                                    Є.В. Чаку