ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/4778/21	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/940/21 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 304090000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Дідух М.Є. 
та представника позивача АТ КБ “Приватбанк” - Панькова О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/4778/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №б/н від 30 квітня 2010 року, -
В С Т А Н О В И В:
у березні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк “Приватбанк” звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 30 квітня 2010 року у розмірі 20 647 (двадцять тисяч шістсот сорок сім) гривень 22 копійок станом на 25 лютого 2021 року, яка складається з наступного: - 16 574 (шістнадцять тисяч п`ятсот сімдесят чотири) гривні 58 копійок — заборгованість за тілом кредиту; - 4 072 (чотири тисячі сімдесят дві) гривні 64 копійки — заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.
В обґрунтування позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” зазначило, що ОСОБА_1  звернувся до ПАТ КБ “Приватбанк” з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 30 квітня 2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 06 травня 2010 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням картки “Універсальна, 55 днів пільгового періоду”. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 20 000,00 гривень. Однак,  ОСОБА_1  не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов`язання.
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №б/н від 30 квітня 2010 року — задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 квітня 2010 року у розмірі 16 574 (шістнадцять тисяч п`ятсот сімдесят чотири) гривні 58 копійок.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” судовий збір в розмірі 1 822 (одна тисяча вісімсот двадцять дві) гривні 81 копійку.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовлено.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк “Приватбанк” просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року по справі №607/4778/21 за позов Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 4 072,64 гривні та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін, а також, стягнути з відповідача судові витрати, посилаючись на те, що в частині незадоволених вимог за простроченими відсотками винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, а тому, ухвалено необґрунтоване, незаконне рішення суду.
В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ “Приватбанк” зазначило, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, враховуючи погоджений сторонами розмір відсотків за користування кредитом — 2,5% на місяць, про що зазначено в Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду від 06 травня 2010 року, підписаної відповідачем. Заперечень щодо підпису вказаної довідки останнім не надано. Судових експертиз щодо належності підпису у довідці відповідачем, судом не призначалось та не проводилось.
ОСОБА_1 своїм правом на відзив не скористався.
Представник АТ КБ “Приватбанк” - Паньков О.П. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується розміщеним оголошенням про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме на веб-порталі судової влади України.
Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши пояснення представника АТ КБ “Приватбанк” - Панькова О.П., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року переглядається лише в частині, в якій оскаржене, тобто в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за простроченими відсотками.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 30 квітня 2010 року між ПАТ КБ “ПриватБанк”, правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 19).
У заяві зазначено, що відповідач отримав платіжну картку кредитка “Універсальна”, а також згідний із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг; він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Також, 06 травня 2010 року відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням картки “Універсальна, 55 днів пільгового періоду”, в якій вказано 2,5% - базова відсоткова ставка в місяць (а.с. 20).
У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 20 000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с. 18).
Згідно Довідки АТ КБ “Приватбанк”, ОСОБА_1 було надано 4 кредитні картки: № НОМЕР_1 (термін дії до 12/13); № НОМЕР_2 (термін дії до 07/16); № НОМЕР_3 (термін дії до 03/20); № НОМЕР_4 (термін дії до 01/22) (а.с. 17).
До кредитного договору позивач додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256 та Витяг з “Тарифів”, які відповідачем не підписані (а.с. 21-45).
Як вбачається із Виписки по рахунку ОСОБА_1 , останній активно користувався даною кредитною карткою (а.с. 55-78).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 25 лютого 2021 року становить 20 647,22 грн., з яких: 16 574,58 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 16 574,58 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4 072,64 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії (а.с. 7-16).
Відмовляючи в позові в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 4 072,64 грн., суд першої інстанції виходив із того, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім наданого розрахунку заборгованості, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256 та Витяг з “Тарифів”, як невід`ємну частину спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затвердженим наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256 та Витягом з “Тарифів”, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, підвищення процентної ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Суд також вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком у період з часу виникнення спірних правовідносин (30 квітня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18 березня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується, оскільки судом вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, виходячи з такого.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ “ПриватБанк”).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими процентами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у стягненні заборгованості по відсотках.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що судом не було враховано довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду від 06 травня 2010 року, підписаної відповідачем, оскільки в довідці вказано 2,5% - базова відсоткова ставка в місяць (а.с. 20), а в розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30 квітня 2010 року відсоткова ставка зазначена — 7,2% і відповідно нараховано розмір відсотків в сумі 4 072 (чотири тисячі сімдесят дві) гривні 64 копійки (а.с. 14-16), який значно перевищує 2,5%.
Також в судовому засіданні представник АТ КБ “Приватбанк” - Паньков О.П. не зміг надати суду докази щодо нарахування процентів за відсотковою ставкою 2,5%.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” слід залишити без задоволення, а заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.
Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” — залишити без задоволення.
Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 листопада 2021 року.

Головуючий 
Судді