03.11.21
22-ц/812/1780/21
                                                          
МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 490/5633/19
Провадження № 22-ц/812/1780/21

 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :
головуючого – Темнікової В.І.,
суддів – Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання – Богуславською О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Саламатіна О.В., в приміщенні того ж суду, за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :
       В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання на території України в неповнолітньому віці станом на 24.08.1991 року та по сьогоднішній день.
       В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новокрасне, Арбузинського району, Миколаївської області, про що було здійснено актовий запис № 34 виконавчим комітетом Новокраненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області та видане свідоцтво про народження.
       З часу її народження та станом на теперішній час вона завжди проживала на території України. У дитинстві вона мешкала разом зі своєю мамою - ОСОБА_2 у с. Новокрасне, Арбузинського району, Миколаївської області, однак усі документи, які були на той час в їх родині були знищені під час пожежі.
       Лише у січні 2019 року їй вдалося отримати повторно свідоцтво про народження. Паспорт громадянина України вона ніколи не отримувала.
       При зверненні до компетентних органів із заявою щодо документування паспортом громадянина України їй було видано довідку №2/1 - 1546 від 26.03.2019 року про те, що вона справді зверталась до Центрального РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області із заявою про встановлення її особи. 
Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Також за підписом начальника відділу видано роз`яснення, відповідно до змісту якого згідно п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, для встановлення відповідно до п.п.1,2 ч. 1 ст.3 ЗУ «Про громадянство України» належності до громадянства України особа, яка станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 не досягла повноліття та проживала в Україні разом з батьками (одним із них) або іншим законним представником, подає один із таких документів: судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13.11.1991; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 батьків особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13.11.1991.
       Єдиним документом, що підтверджує факт її проживання разом з мамою на території України станом на 24.08.1991 є довідка № 310 від 14.03.2018р., видана виконавчим комітетом Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживала в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області в період з 1991р. по 1995р., але офіційно підтвердити її місце проживання виконком селищної ради не має можливості у зв`язку з тим, що погосподарські книги сільської ради за період 1991-1995 роки не збереглись.
       Встановлення факту постійного проживання на території України має для неї юридичне значення, оскільки дає можливість отримати паспорт громадянина України. Без встановлення цього факту в судовому порядку вона позбавлена можливості отримати громадянство України, в тому числі і станом на 1991 рік.
       Крім того, вказує, що на даний час вона знаходиться в дуже крутному матеріальному становищі, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в неї народився син, на утримання якого через відсутність паспорту громадянина України вона навіть не має можливості отримати державні кошти на соціальну допомогу. У разі не оформлення паспорту громадянина України до 01.06.2019 року, отримати соціальну допомогу вона вже не зможе.
       Посилаючись на викладене, просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 по сьогоднішній день.
       Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено та встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано всі обставини справи, які мають значення для справи, та порушено норми матеріального і процесуального права, а тому рішення є незаконним та необґрунтованим. 
       В апеляційній скарзі зазначає, що правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України «Про громадянство України»
       Згідно зі статтею 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягай повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
       Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3,-з моменту внесення відмітки про громадянство України.
       Перші три пункти частини першої статті 3 Закону стосуються визначення належності до громадянства України, зокрема, осіб, які мають паспорти колишнього СРСР, їх належність до українського громадянства було визначено під час загального обміну паспортів громадянина колишнього СРСР на паспорти громадянина України зразка 1994 року у період з травня 1995 року по вересень 2002 року.
       Відповідно до статті 24 Закону України "Про громадянство України", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, у тому числі, здійснює повноваження щодо встановлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону; видання особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України.
       Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), згідно пунктів 1-3 якого для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.
       Згідно з підпунктом "а" пункту 7 Порядку, встановлення належності до громадянства України, серед іншого, стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
       Згідно з підпунктом "б" пункту 7 Порядку, встановлення належності до громадянства України стосується осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту.
       Пунктом 8 Порядку передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
       Пунктом 10 Порядку визначено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а)        заяву про встановлення належності до громадянства України; б)        копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. 
       У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
       Отже, звертаючись до суду з приводу встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року з метою встановлення громадянства України згідно статті 3 Закону України «Про громадянство України», ОСОБА_1 повинна довести, що встановлення такого факту буде породжувати для неї виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав, а в даному випадку надати до суду докази того, що батьки (один із них) перебували у громадянстві колишнього СРСР.
       Крім того, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, на думку апелянта, спирається на докази, що не мають свого документального підґрунтя, а саме на довідку від 14.03.2018 року №310 Виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживала в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області в період з 1991 по 1995 рр., але офіційно підтвердити її місце проживання виконком селищної ради не має можливості в зв`язку з тим, що погосподарські книги сільської ради за період 1991-1995рр. не збереглися.
       Проте, фактичне місце проживання можливо підтвердити через органи місцевого самоврядування. За сталою практикою, депутат місцевої ради складає акт щодо проживання особи після відвідин місця проживання особи та опитування сусідів щодо фактичних обставин. На основі цього акту місцева рада видає довідку, яка підтверджує фактичне місце проживання особи, і яка навіть може містити фотозображення особи. Отже, видачі такої довідки передують ряд обставин, зокрема складання акту про фактичне проживання без реєстрації. Такий акт являється документом, на підставі якого видається довідка про фактичне проживання особи без реєстрації. При цьому в довідці обов`язкового зазначається на підставі якого саме акту її було складено та такий акт додається до довідки.
       Таким чином апелянт вважає, що довідка від 14.03.2018 року № 310 Виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області являється неналежним доказом по даній справі.
Довідка виконкомому Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області від 14.03.2018 року № 312 про те, що згідно погосподарської книги № 9 Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області за 1996-2000 роки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживала в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області в період з 1996р. по 2000р. також не підтверджує факту проживання заявника на території України в оскаржуваний період, а тому не може бути належним доказом по даній справі.
       Заявниці на момент 1991 року було 3 роки, а отже гіпотетично вона перебував на території України станом на 24.08.1991 рік у неповнолітньому віці.
       Відповідно до ч. 2 ст. 17 ЦК УРСР (1963 р., яка була чинною на час існування правовідносин), - місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.
       Тому для підтвердженням юридичного факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України заявницею повинні бути надані відомості стосовно батьків, тобто конкретно де вони проживали в Україні, за якою адресою, чим це підтверджується (будинкова книга, погосподарська книга, довідки з місця роботи батьків, військовий білет батька); де батьки заявника працювали, чи мають записи в трудових книжках, чи відвідував неповнолітній заявник школу.
       Жодного документа, що б підтверджував постійне та безперервне проживання на території України заявника станом на 24.08.1991 рік до суду першої інстанції не надано.
       Таким чином, рішення суду першої інстанції ґрунтується лише на усних показаннях свідка ОСОБА_3 .
       Враховуючи викладене апелянт вважає, що для встановлення факту, що має юридичне значення, мають бути надані належні і допустимі об`єктивні докази, у тому числі і письмові, які б вказували про наявність тих, чи інших обставин. У справах такої категорії є недопустимим обґрунтовувати висновки суду виключно на показаннях свідків.
        В попередньому судовому засіданні представник Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.
ОСОБА_1 в попередньому судовому засіданні не визнала доводи апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
          Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України). 
Рішення суду зазначеним вимогам закону в цілому відповідає.
Так, постановляючи рішення суд виходив з того, що 12 листопада 1988 року Виконавчим комітетом Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області складено актовий запис за №34 про реєстрацію народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , батьками якої зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
       З копії довідки Центрального РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області від 26.03.2019 року за вихідним № 2/1-1547 вбачається, що заявниця зверталась до Центрального РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області з заявою щодо відсутності паспорта. Проведеною перевіркою було встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави.
       Згідно довідки від 14.03.2018 року №310 Виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживала в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області в період з 1991 по 1995 рр., але офіційно підтвердити її місце проживання виконком селищної ради не має можливості в зв`язку з тим, що погосподарські книги сільської ради за період з 1991-1995 роки не збереглися. 
       На підставі погосподарської книги №9 Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області за 1996-2000 роки виконкомом Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області видана довідка від 14.03.2018 року № 312, про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживала в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області в період з 1996 по 2000 рр.
       Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_5 НОМЕР_1 від 16.02.1993 року, яка є рідною сестрою заявниці, вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області, батьками зазначені ОСОБА_4 (національність українець) та ОСОБА_2 (національність українка). 
       Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що в 1990 році переїхала з Молдавії в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області для постійного проживання. Проживає по АДРЕСА_1 , по сусідству, через три будинки від будинку, де проживала сім`я ОСОБА_6 по вулиці Кропивницького. Мати та бабуся заявниці працювали на фермі доярками, а батько скотником. Заявниця ОСОБА_1 до дитячого садочку не ходила та постійно гралася разом з її дітьми. Спочатку помер батько заявниці, а в 2001 році і мати заявниці. Після чого дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_5 забрали до дитячого інтернату. Стверджує, що ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року проживала разом з батьками в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області.
       Відповідно до п. 10 "Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень", який затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію свідоцтва про народження; один із таких документів, зокрема, : судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Тому суд дійшов висновку, що факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав заінтересованої особи. 
       Задовольняючи вимоги, суд першої інстанції вважав, що заявницею надані та судом отримані належні, достовірні, допустимі докази, які в своїй сукупності є достатніми для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року. При цьому відомостей про те, що заявниця залишала територію України чи є громадянкою іншої держави матеріали справи не містять.
       За такого, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.
У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Згідно із ст. 3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 
4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. 
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006р., затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).
Пунктом 10 Порядку визначено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію свідоцтва про народження;
в) один із таких документів:
- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;
- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Отже, до переліку документів, які заявниці слід подати для встановлення належності до громадянства України наряду з іншими документами відноситься, зокрема, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до ІНФОРМАЦІЯ_6 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Проаналізувавши зазначені норми права в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що встановлення юридичного факту постійного проживання заявниці в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року, породжує для неї юридичні наслідки, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України.
Враховує колегія суддів також роз`яснення, які містяться в листі Центрального районного відділу м. Миколаєві Державної міграційної служби України № 2/1-1547 від 26 березня 2019р., згідно яких для оформлення громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» відповідно п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, особа, яка за станом на 24.08.1991р. або на 13.11.1991року не досягла повноліття та проживала в Україні разом з батьками (одним з них), подає один із таких документів: - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
За такого доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав права встановлювати зазначений факт як такий, що не породжує правових наслідків, колегією суду до уваги не приймаються.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про відсутність належних та допустимих доказів, які об`єктивно підтверджують заявлені ОСОБА_1 вимоги, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Матеріали справи свідчать про те, що заявниця разом з матір`ю- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , починаючи з 1988р. по 2000р. проживали в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області, що підтверджено наступними доказами.
Довідкою виконкому Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області № 209 від 05.05.2021р. про те, що заявниця, 1988 року народження, разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживали в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області в період з 1988 року по 1990 рік та з 1996року по 2000р. з посиланням на погосподарські книги (а. с. 73)
Довідкою виконкому Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області № 312 від 14.03.2018р. про те, що заявниця, 1988 року народження, проживала в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області в період з 1996року по 2000р. з посиланням на погосподарську книгу (а. с. 10)
Довідкою виконкому Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області № 210 від 05.05.2021р. про те, що заявниця, ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області в період з 1991року по 1995р., але офіційно підтвердити це виконком не має можливості в зв`язку з тим, що погосподарські книги сільської ради за період з 1991 по 1995 роки не збереглися (а. с. 74)
Довідкою виконкому Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області № 310 від 14.03.2018р. про те, що заявниця, ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області в період з 1991року по 1995р., але офіційно підтвердити це виконком не має можливості в зв`язку з тим, що погосподарські книги сільської ради за період з 1991 по 1995 роки не збереглися (а. с.9)
Погосподарською книгою №9 за 1996-2000 роки, з якої вбачається, що в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області проживала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , українка, з середньою освітою, яка працювала в колгоспі та була головою господарства, разом з нею проживали доньки ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_8 (а. с.11)
Повторним свідоцтвом про народження заявниці серії НОМЕР_2 , виданим 24.01.2019р., з якого вбачається, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області і її матір`ю є ОСОБА_2 (а. с. 6)
Свідоцтвом про народження сестри заявниці ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 , виданим 16.02.1993р., з якого вбачається, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області і її матір`ю є ОСОБА_2 (а. с. 69)
Свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 серія НОМЕР_4 , виданим 26.11.2001р., з якого вбачається, що вона померла ІНФОРМАЦІЯ_10 у віці 39 років в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області (а. с. 75)
Показами свідка ОСОБА_3 про те, що вона з 1990 р. проживала в АДРЕСА_1 , по сусідству, через три будинки від будинку, де проживала сім`я ОСОБА_6 по вулиці Кропивницького.        Мати та бабуся заявниці працювали на фермі доярками, а батько скотником. Заявниця ОСОБА_1 до дитячого садочку не ходила та постійно гралася разом з її дітьми. Спочатку помер батько заявниці, а в 2001 році і мати заявниці. Після чого дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_5 забрали до дитячого інтернату. Стверджує, що ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року проживала разом з батьками в селі Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області.
Крім того, апеляційним судом з урахуванням положень ч.2 ст. 294 ЦПК України, яка передбачає можливість суду з метою з`ясування обставин справи у справах окремого провадження за власною ініціативою витребувати необхідні докази, були витребувані додаткові докази про працевлаштування матері заявниці у спірний період часу.
Із наданої апеляційному суду Архівним відділом Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області інформації за № Б-389/07-05 від 22.10.2021р. вбачається, що в документах колгоспу «Красний Октябрь» с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області відомості про прийом ОСОБА_2 за 1987р. відсутні. Проте в протоколі № 4 засідання правління колгоспу «Красний Октябрь» с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області від 28 грудня 1988р. є рішення про виплату ОСОБА_2 по 35 руб. до виповнення дитині 1 року та надання відпустки до виповнення їй 1, 5років. Також згідно протоколу № 3 засідання правління колгоспу «Красний Октябрь» с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області від 28 березня 1991 року ОСОБА_2 було винесено сувору догану за порушення трудової дисципліни. Документи колгоспу Красний Октябрь» с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області за 1993 рік на зберігання не надходили. Інших відомостей в документах цього колгоспу за 1987-1993 роки щодо ОСОБА_2 не виявлено.
Надана об`єднаним трудовим архівом сільських та селищних рад Арбузинської селищної ради довідка № 491 від 25 жовтня 2021р. свідчить про те, що ОСОБА_2 отримувала заробітну плату в 1990-1993 роки. Зокрема, в 1991році: в січні 79,10 руб. за 20 вихододнів, в лютому 71,06 руб. за 15 вихододнів, в березні 70,49 руб. за 13 вихододнів, в квітні 130,75 руб. за 8 вихододнів, в травні 146,78 руб. за 30 вихододнів, в червні 134,35 руб. за 18 вихододнів, в липні 47,50 руб. за 19 вихододнів, в серпні 47,50 руб. за 5 вихододнів, в жовтні 98,87 руб. за 7 вихододнів, в листопаді 104,31 руб. за 11 вихододнів, в грудні 199,43 руб. за 6 вихододнів.
Зазначені докази в сукупності з іншими доказами, зокрема, про вік заявниці, якій станом 1991 рік виповнилося тільки 3 роки і яка проживала зі своєю матір`ю, підтверджують факти, викладені в довідках виконкому Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області № 210 від 05.05.2021р. та № 310 від 14.03.2018р. про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області в неповнолітньому віці в період з 1991р. по 1995р.
        З урахуванням викладеного, висновки суду про доведеність ОСОБА_1 належними та допустимими доказами факту постійного проживання на території України в неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року, є правильними.
Дані про те, чи були батьки заявниці громадянами колишнього СРСР, чи отримували вони паспорти громадянина СРСР зразка 1974 року, а також паспорти громадянина України зразка 1994 року, не мають вирішального значення як при вирішення питання доведеності факту постійного проживання заявниці у неповнолітньому віці у спірний період на території України, так і того, чи породжує факт, який просить встановити заявниця, юридичні наслідки.
При цьому колегія суддів враховує, що при вирішенні даної справи судом не приймається остаточне рішення про надання заявниці статусу громадянина України. Дане питання буде вирішуватися відповідним уповноваженим органом на підставі наданих заявницею документів, в тому числі і рішення суду про встановлення факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України в спірний період, а у разі потреби також і з урахуванням того, чи були її батьки громадянами колишнього СРСР, чи отримували вони паспорти громадянина СРСР зразка 1974 року, чи паспорти громадянина України зразка 1994 року та яке це має значення для прийняття рішення про надання заявниці статусу громадянина України.
Таким чином, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,- 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області залишити без задоволення.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 04 листопада 2021 року.