Номер провадження: 22-ц/813/9756/21 
Номер справи місцевого суду: 509/2652/20
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю:
               секретаря                        Хухрова С.В.,
               представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Шараг О.В.,
               представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Куренної В.В.,
                
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Шараг Ольги Вікторівни на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 липня 2021 року про забезпечення позову  ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про поділ спільного майна,

встановив:

09.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , та уточнивши вимоги, просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з червня 2010 року по травень 2017 року.
ОСОБА_1 у позові просила суд:
визнати земельну ділянку площею 0,100 га, кадастровий №5123782000:02:004:0288 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 406,2 кв.м., що розташовані на території АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 
здійснити поділ спільного сумісного майна, визнавши за позивачкою право власності на 3/4 частини: земельної ділянки, площею 0,100 га, кадастровий №5123782000:02:004:0288 та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 406,2 кв.м., що розташовані на території АДРЕСА_1 ; транспортного засобу марки ТESLA, модель Model Х, номер шасі НОМЕР_1 , 2016 р.в., д/н НОМЕР_2 , зареєстрованого за відповідачем 31.10.2018 року, транспортного засобу марки Toyota, модель Camry, номер шасі НОМЕР_3 , 2016 р.в., д/н НОМЕР_4 , зареєстрованого за відповідачем 02.03.2019 року;
припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на: 3/4 частини транспортного засобу марки ТESLA, модель Model Х, номер шасі НОМЕР_1 , 2016 р.в., д/н НОМЕР_2 , зареєстрованого за відповідачем 31.10.2018 року та транспортного засобу марки Toyota, модель Camry, номер шасі НОМЕР_3 , 2016 р.в., д/н НОМЕР_4 , зареєстрованого за відповідачем 02.03.2019 року, залишивши їй у власності: транспортний засіб марки Toyota, модель Camry, номер шасі НОМЕР_5 , 2016 р.в., д/н НОМЕР_6 , дата реєстрації 11.10.2019 року та транспортний засіб марки Toyota, модель Camry, номер шасі НОМЕР_7 , 2015 р.в., д/н НОМЕР_8 , дата реєстрації 05.03.2019 року.

09.07.2021 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт на автомобіль марки «Toyota», модель «Сamry», номер шасі НОМЕР_9 , 2015 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_8 
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідачу стало відомо, що 20.04.2021 року позивачка продала один із спірних транспортних засобів, а саме: автомобіль марки «Toyota», марки «Camry», номер шасі НОМЕР_10 , 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_6 . Також позивачкою оформлено довіреність від 28.04.2021 року на повне розпорядження автомобілем марки «Toyota», модель «Сamry», номер шасі НОМЕР_9 , 2015 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_8 на третіх осіб, розпорядження включає серед іншого повноваження щодо відчуження автомобіля.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 після розірвання шлюбу обрала собі дівоче прізвище « ОСОБА_1 », після чого 21.05.2021 року отримала паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 (т.3, а.с.115).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.07.2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Судом накладено арешт на автомобіль марки «Toyota», модель «Сamry», номер шасі НОМЕР_9 , 2015 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_8 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду від 12.07.2021 року та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав. 

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір про право щодо майна, де серед іншого існує вказаний автомобіль марки «Toyota», модель «Сamry», номер шасі НОМЕР_9 , 2015 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_8 .
При цьому суд виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Крім того, у відповідності до п.п. 4, 6, 10 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими. 

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З урахуванням фактичних обставин справи, а також доказів, доданих до заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно зазначив, що неприйняття заходів забезпечення позову, в даному випадку може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку відчуження вказаного автомобіля марки «Toyota», модель «Сamry», номер шасі НОМЕР_9 , 2015 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_8 ,на який відповідач просить накласти арешт, а також той факт, що набуття права власності іншими особами на спірне майна під час розгляду справи поставить відповідача ОСОБА_2 в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з позивачкою.
При цьому доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що 20.04.2021 року позивачка ОСОБА_1 продала один із спірних транспортних засобів, а саме автомобіль марки «Toyota», марки «Camry», номер шасі НОМЕР_10 , 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_6 , а також нею було оформлено генеральну довіреність від 28.04.2021 року на повне розпорядження іншим автомобілем, марки «Toyota», модель «Сamry», номер шасі НОМЕР_9 , 2015 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_8 , у тому числі шляхом відчуження автомобіля на користь третіх осіб, матеріалами справи не спростовані.
Зазначені обставини додатково свідчать про законність і обгрунтованість ухвали про забезпечення позову. 
Що стосується посилання представника ОСОБА_1 - адвоката Шараг О.В. на те, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.07.2021 року ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, то колегія суддів зазначає, що вказані обставини не є перешкодою для накладення арешту на автомобіль марки «Toyota», модель «Сamry», номер шасі НОМЕР_9 , 2015 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_8 , оскільки як було вказано вище, даний автомобіль є часткою спірного майна і у колегії суддів є всі підстави вважати, що в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги. 

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шараг Ольги Вікторівни залишити без задоволення.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 липня 2021 рокупро забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 19.11.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра