ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8653/21 Справа № 199/7863/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

                                       головуючого – Городничої В.С.,
                               суддів – Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

       розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

       У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що між ПАТ «КБ «ПриватБанк»», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_1 30.07.2013 року була підписана заява, згідно якої відповідач отримав кредит. Відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на сайті Банку, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Позивач, свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 16.09.2020 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 13 585,21 грн, з яких: 8 789,49 грн - заборгованості за тілом кредиту в т.ч. - 0,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредиту; 8 789,49 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками; 4 210,79 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 584,93 грн – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625; 0,00 грн – нарахована пеня; 0,00 грн – нарахована комісія.
       Враховуючи викладене позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та судові витрати.
       Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2021 рокув задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.
       Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
       Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки не дослідив належним чином наявні в матеріалах справи докази та обставини справи. 
       Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.
       Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку апеляційну скаргу - задовольнити частково, а рішення суду - скасувати, виходячи з наступного. 
       Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «КБ «ПриватБанк»», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_1 30.07.2013 року була підписана анкета-заява №б/н, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
       Судом першої інстанції встановлено, що анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Анкета-заява №б/н від 13.07.2013 року містить лише ідентифікуючі відомості про позичальника.
       Убачається, що в порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 16.09.2020 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 13 585,21 грн, з яких: 8 789,49 грн - заборгованості за тілом кредиту в т.ч. - 0,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредиту; 8 789,49 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками; 4 210,79 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 584,93 грн – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625; 0,00 грн – нарахована пеня; 0,00 грн – нарахована комісія.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 30.07.2013 року був укладений саме кредитний договір, оскільки анкета-заява не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії.
       В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що позичальник особистим підписом засвідчив свою згоду на укладення договору, який складається не лише з анкети-заяви, а також з Умов, Правил та Тарифів надання банківських послуг.
       Щодо стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченими відсотками та відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне. 
       Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Відповідно до статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою для визнання неукладеним кредитного договору, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав. 
       За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       У заяві позичальника від 30.07.2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
       Таким чином, колегія суддів зауважує, що умови кредитного договору стосовно нарахування відсотків сторонами не погоджені.        
       Водночас, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на який посилається позивач, не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
       Враховуючи викладене, позовні вимоги банку щодо стягнення прострочених відсотків задоволенню не підлягають.
       Щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в розмірі 584,93 грн, колегія зазначає наступне.
       Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Таким чином якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
       Із матеріалів справи вбачається, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 30.07.2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
       Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
       Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, нарахована за період з 01.03.2020 року по 16.09.2020 року.
       Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що строк дії кредитного договору сторонами не визначений; встановивши, що з вимогою про повернення (стягнення) кредитної заборгованості банк звернувся шляхом подання позовної заяви у даній справі 23.11.2020 року - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення суми, нарахованої згідно статті 625 ЦК України, адже відповідне нарахування здійснювалось до спливу строку кредитування.
       Доказів звернення до відповідача з письмовою вимогою до пред`явлення позовної заяви у даній справі - суду не представлено. Клопотань про надання доказів чи про витребування відповідних доказів судом – учасниками справи не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
       Позивач не позбавлений права на нарахування відсотків на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом (звернення до суду з даним позовом).
       Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - колегія дійшла висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
       З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві позивач, посилаючись на розрахунок заборгованості за кредитним договором, просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8 789,49 грн, разом з тим, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , в останнє кредитний ліміт на картці підвищувався 31.01.2017 року до 700,00 грн, після чого відповідач продовжував користуватися кредитними коштами, періодично здійснював погашення за кредитом. Матеріали справи не містять належних доказів про підвищення кредитного ліміту на картці відповідача вище 700,00 грн.
       Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Виходячи з викладеного, встановивши отримання та використання відповідачем кредитних коштів в сумі 700,00 грн, що також підтверджується випискою з особового рахунку та не спростовано відповідачем - колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту в розмірі 700,00 грн.
       На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за розгляд справи у суді першої інстанції та за розгляд справи в апеляційному суді, а всього у сумі 262,75 грн.
       Керуючись ст. ст.259,367,374,376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів, -

                                       П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
       Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2021 року- скасувати.
       Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
       Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 30.07.2013 року у сумі 700,00 грн.
       Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 262,75 грн.
       У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                                В.С. Городнича

       Судді:                                                                        О.В. Лаченкова

                                                                               М.Ю. Петешенкова