ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14646/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:  

Головуючого суддів                              Файдюка В.В.,
Суддів                                                  Мєзєнцева Є.І.,
                                                            Собківа Я.М.,

При секретарі                                        Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В 

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач-2), в якому просив суд: 
- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно та у відповідності до вимог постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у справі №2а-2739/11;
- визнати протиправним та скасувати пункт №28 протокольного рішення від 25 листопада 2019 року №161 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинити дії та прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі та у спосіб, передбачений постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у справі №2а-2739/11;
- зобов`язати Міністерство оборони України та Київський обласний військовий комісаріат виконати та дотриматися в повному та фактичному обсязі вимоги постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у страві №2а-2739/11.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги підтверджено та встановлено постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року №2а-2739/11. На переконання позивача, відповідачами проігноровані висновки суду в згаданому рішенні та протиправно відмовлено йому в призначенні грошової допомоги, що є перешкодою для поновлення прав та інтересів позивача.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2021 року даний адміністративний позов – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 листопада 2019 року №161 (пункт 28) про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до ст.ст. 9 та 16 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 54 місячних грошових забезпечень, з урахуванням всіх отримуваних за останньою посадою на військовій службі видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, включно з посадовим окладом, окладом за військовим званням, надбавкою за вислугу років, надбавкою за виконання особливо важливих завдань, надбавкою за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премією.
В решті позовних вимог – відмовлено.
В обґрунтування своєї позиції суд зазначив, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги та поширення дії Порядку №499 на правовідносини щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення другої групи інвалідності вже вирішено під час розгляду справи №2а-2739/11. Оскільки відповідач-1 в рішенні від 22 листопада 2019 року №161 (пункт 28) проігнорував висновки суду та відмовив позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, воно підлягає скасуванню.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач-1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що виплату ОГД у зв`язку із захворюванням, яке призвело до часткової втрати працездатності, не було передбачено законодавством. Таке право з`явилося у осіб лише з 13 жовтня 2018 року на підставі Закону від 06 вересня 2018 року №2522-VIII. Оскільки ОСОБА_1 відсоток втрати працездатності внаслідок захворювання встановлено до набрання чинності згаданого Закону, він не має права на отримання ОГД. Крім того, призначення одноразової грошової допомоги відноситься до дискреційних повноважень МО України і суд не може перебирати їх на себе.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому наголосив на тому, що він раніше не отримував одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням групи інвалідності та з заявою про призначення та виплату грошової допомоги з підстав встановлення йому другої групи інвалідності звернувся вперше. Тобто, в даному випадку має місце спір щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги вперше, а не щодо її доплати у зв`язку зі зміною групи інвалідності.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Жодних клопотань до суду не надсилав.
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на скаргу, наполягав на законності оскаржуваного судового рішення.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд за відсутності представника апелянта у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч.4 статті 229 КАС України.
В ході розгляду справи судом було встановлено, що Наказом Міністерства оборони України від 04 жовтня 2018 року №494 "Про внесення змін до Переліків органів військового управління, в яких передбачено посади державної служби" доповнено Перелік органів військового управління, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя, затверджений наказом Міністерства оборони України від 20 травня 2016 року №270, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 30 травня 2016 року за №785/28915 (зі змінами), новими пунктами такого змісту, зокрема: обласні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до Директиви Міністерства оборони України №д-321/7/дск від 02 вересня 2020 року з терміном виконання до 31 жовтня 2020 року, відповідно до додатку №1 було Київський обласний військовий комісаріат переформовано в Київський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.
Згідно статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Таким чином, з огляду на те, що Київський обласний військовий комісаріат було реорганізовано у Київський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, суд дійшов висновку про необхідність заміни у даній справі відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 його правонаступником - Київським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у справі №2а-2739/11 визнано неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 і зобов`язано призначити і виплачувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до ст.ст. 9 та 16 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 54 місячних грошових забезпечень, з урахуванням всіх отримуваних за останньою посадою на військовій службі видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, включно з посадовим окладом, окладом за  військовим званням, надбавкою за вислугу років, надбавкою за виконання особливо важливих завдань, надбавкою за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премією.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозовою А.В. від 01 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження ВП №60451807 з примусового виконання виконавчого листа №2а-2739/2011, виданого 06 вересня 2016 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про визнання неправомірними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 і зобов`язання призначити і виплачувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до ст.ст. 9 та 16 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 54 місячних грошових забезпечень, з урахуванням всіх отримуваних за останньою посадою на військовій службі видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, включно з посадовим окладом, окладом за військовим званням, надбавкою за вислугу років, надбавкою за виконання особливо важливих завдань, надбавкою за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премією.
Київський обласний військовий комісаріат направив лист від 11 листопада 2019 року №1/2/6446 Відділу примусового виконання рішень Управління державної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо виконання рішення суду, зазначив, що КОВК направлено ОСОБА_1 повідомлення про негайне надання пакету документів, необхідних для виплати одноразової грошової допомоги з відповідним повідомленням Військового комісаріата ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання висновку щодо громадянина ОСОБА_1 та відправлення його на розгляд комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.
ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначив, що не наділений повноваженнями призначати та виплачувати одноразову грошову допомогу, просив закрити виконавче провадження ВП №60451807 у зв`язку із добровільним виконанням рішення суду зі сторони Київського обласного військового комісаріату.
Постановою державного виконавця від 04 грудня 2019 року ВП №60451807 за невиконання рішення суду накладено на боржника – ІНФОРМАЦІЯ_2 - штраф на користь держави в розмірі 5100 грн. 
09 грудня 2019 року державним виконавцем складено і направлено вимогу Міністерству оборони України із зобов`язанням протягом п`яти днів з дня отримання даної вимоги письмово повідомити про прийняте рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та надати підтверджуючі документи.
Заступником начальника Департаменту фінансів Міністерства оборони України направлено державному виконавцю заяву про закінчення виконавчого провадження №60451807 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення, оскільки 22 листопада 2019 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (витяг з протоколу від 25 листопада 2019 року №161).
22 січня 2020 року державним виконавцем складено акт, яким встановлено, що станом на 22 січня 2020 року рішення суду залишається невиконаним.
Не отримавши присудженої одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, вважаючи дії відповідачів протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч.1 статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ (далі також - Закон № 2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Положеннями п.4 ч.2 статті 16 Закону №2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Наведені норми законодавства України свідчать про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби незалежно від часу встановлення інвалідності.
Підпунктом 2 п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 (надалі також - Порядок №499) визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), які визнані інвалідами ІІ групи у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби одноразова грошова допомога виплачується в розмірі 54-місячного грошового забезпечення.
Разом з тим, за ч.2,3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзацом 5 пп.4 п.2 Порядку №499 передбачалось, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення, виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (надалі - Порядок №975), встановлено, що допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
З матеріалів справи вбачається, що під час первинно огляду 03 березня 2009 року позивачу встановлено 80% втрати працездатності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, також з 01 квітня 2009 року під час повторного огляду позивачу встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Таким чином, днем виникнення у позивача права на одноразову грошову допомогу є 03 березня 2009 року (дата встановлення ступеня втрати професійної працездатності та інвалідності), а отже, відповідно до приписів п.3 Порядку №975, виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись на підставі нормативно - правових актів, які були чинні на момент встановлення позивачу інвалідності.
Зазначена правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною в постанові від 04 жовтня 2018 року в адміністративній справі № 583/3021/15-а.
Частиною 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» якою встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права, набрала чинності лише з 01 квітня 2014 року відповідно до пункту 1 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» №5040-VI від 04 липня 2012 року.
Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року у справі № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, в силу приписів статті 58 Конституції України, ч.8 статті 16-3 Закону №2011-XII, внесена Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» №5040-VI, набрала чинності 01 квітня 2014 року, тому на спірні правовідносини не розповсюджується.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року по справі № 336/2660/17.
Щодо посилань відповідача-1 в оскаржуваному рішенні про те, що виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, яке призвело до часткової втрати працездатності, не було передбачено, то вони є необґрунтованими, оскільки позивачу одночасно встановлено інвалідність ІІ групи.
Водночас, відповідно до ч. 6 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Отже, як вірно визначено судом першої інстанції, отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону №2011-ХІІ законодавство пов`язує не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому тієї чи іншої групи інвалідності, що впливає на розмір такої допомоги. Тому у спірних правовідносинах застосовується редакція статті16 Закону №2011-ХІІ, яка діяла до 01 квітня 2014 року, оскільки інвалідність позивачу встановлена довічно у 2009 році.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23 листопада 2018 року по справі № 295/3869/17, від 30 жовтня 2018 року по справі № 760/16027/16-а, від 07 лютого 2019 року по справі № 816/1266/16.
Окремо слід зазначити, що в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року по справі №2а-2739/11 встановлено, що відповідно до ч. 2 статті 16 Закону ОСОБА_1 має право на одноразову грошову допомогу в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
При цьому, оскільки право позивача на отримання одноразової грошової допомоги та поширення дії Порядку №499 на правовідносини щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення другої групи інвалідності з 01 квітня 2009 року вже вирішено під час розгляду справи №2а-2739/11, судове рішення в якій набрало законної сили, то зазначені обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи, на підставі статті78 Кодексу адміністративного судочинства України.
Оскільки Міністерство оборони України рішенням, оформленим протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 листопада 2019 року №161 (пункт 28), відмовив ОСОБА_1 в призначенні одноразово грошової допомоги, з урахуванням правових висновків, викладених у даному судовому рішенні та в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у справі №2а-2739/11, вказане рішення підлягає скасуванню.
Щодо посилань відповідача на втручання суду в дискреційні повноваження Міноборони, суд зазначає, що відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у справі №2а-2739/11, яка набрала законної сили, встановлено, що відповідно до ч. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист  військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №499 ОСОБА_1 як інвалід ІІ групи має право на одноразову грошову допомогу у розмірі 54-місячного грошового забезпечення.
При цьому, у випадку, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування судом зазначеного способу захисту права неможливо вважати втручанням у дискреційні повноваження.
Наведена узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 22 березня 2018 року по справі № 823/795/17.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 квітня 2008 року «Вассерман проти Росії» вказав, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.
Таким чином, позовна вимога про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу відповідну одноразову грошову допомогу підлягає задоволенню, оскільки за даних спірних правовідносин відсутній інший спосіб захисту порушених прав позивача.
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.
Відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення даного адміністративного позову.
Отже, при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Замінити відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 на правонаступника - Київський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (місцезнаходження: м. Київ, пров. Артилерійський 5В, код ЄДРПОУ 07910662).
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 19 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев
                                                                                                    
                                                                                                    Я.М. Собків