УХВАЛА

09 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 260/3009/20
адміністративне провадження № К/9901/38808/21 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в справі №260/3009/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  
ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.

У вересні 2020 року позивачка звернулася в суд із адміністративним позовом до Закарпатської обласної прокуратури (далі Закарпатська обласна прокуратура, відповідач-1), Четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (далі Кадрова комісія,відповідач-2), Офісу Генерального прокурора (далі - Офіс Генерального прокурора, Офіс, відповідач-3), в якому просила визнати протиправними дії Офісу, дії та рішення Кадрової комісії під час проведення з нею співбесіди №5 від 03.07.2020 «Про неуспішне проходження прокурором атестації», визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків прокурора Закарпатської області №360-к від 28.08.2020 про її звільнення з посади начальника відділу роботи з кадрами та органів прокуратури Закарпатської області на підставі п.9 ч.1ст.51 Закону України «Про прокуратуру»№1697-VII від 14.10.2014 (далі Закон №1697-VII), поновити її в органах прокуратури Закарпатської області на посаді начальника відділу роботи з кадрами або на рівнозначній посаді, яку вона обіймала станом на 28.08.2020 та стягнути із Закарпатської обласної прокуратури на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.08.2020 по дату ухвалення судового рішення, а також відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 понесені нею судові витрати.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 позов було задоволено частково. 

Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора, дії та рішення четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора під час проведення співбесіди ОСОБА_1 від 03 липня 2020 № 5 "Про неуспішне проходження прокурором атестації".

Визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків прокурора Закарпатської області від 28 серпня 2020 року № 360 к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу роботи з кадрами та органів прокуратури Закарпатської області за пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Поновлено ОСОБА_1 в Закарпатській обласній прокуратурі на посаді начальника відділу роботи з кадрами, яку вона займала станом на 28 серпня 2020 року.

Стягнуто із Закарпатської обласної прокуратури (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2-а, код ЄДРПОУ 02909967) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме: з 28 серпня 2020 року по 17 травня 2021 року, із утриманням із цієї суми обов`язкових платежів (податків та зборів) у розмірі 277183,77 (двісті сімдесят сім тисяч сто вісімдесят три гривні 77 копійок) грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 в Закарпатській обласній прокуратурі на посаді начальника відділу роботи з кадрами, яку вона займала станом на 28 серпня 2020 року та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу - у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 32103,31 (тридцять дві тисячі сто три гривні 31 копійка) грн.

У задоволенні позову у частині інших позовних вимог - відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року по справі №260/3009/20 в частині поновлення на роботі - скасовано та прийнято в цій частині постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області з 28 серпня 2020 року.

У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року по справі №260/3009/20 - залишено без змін.
Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої  статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою    статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник  зазначає, що касаційну скаргу подано на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) та покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме п.п.15, 17 п.9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ, п.п.2 п.19 Закону №113-ІХ.  

Наведені норми є загальними, а касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду саме у цій справі щодо цих норм.  

Разом з тим, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно зазначити щодо якого саме питання застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду. Необхідно указати конкретну норму права щодо застосування якої відсутній такий висновок. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

З огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

В обґрунтування касаційної скарги заявник, зокрема, вказав на застосуванням судами попередніх інстанцій норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах №№826/26007/15, П/800/409/17; 800/328/17; 800/248/17; 800/264/17; 800/354/17; 9901/725/18; 9901/212/19; 9901/257/19; 9901/66/19; 9901/88/19, 21-8а15, а також викладеного у постанові Верховного Суду у справі №200/13482/19-а де вказано, що неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію в силу вимог пункту 19 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 113-ІХ є підставою для звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність справи та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Заявник послався на незастосування апеляційним судом висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах висловленому у справах №№826/26007/15, П/800/409/17; 800/328/17; 800/248/17; 800/264/17; 800/354/17; 9901/725/18; 9901/212/19; 9901/257/19; 9901/66/19; 9901/88/19, 21-8а15, проте які саме норми у супереч такому висновку застосовано судами попередніх інстанцій скаржник не конкретизував, а лише обмежився наведенням прикладів справ, розглянутих Верховним Судом.

Разом з тим, у справі № 200/13482/19-а предметом позовних вимог був наказ про звільнення позивача з посади та з органів прокуратури через подання ним заяви про проходження атестації іншого змісту, ніж той, який було затверджено.

У справі, що розглядається, предметом позову є наказ про звільнення позивача з посади та з органів прокуратури через неуспішне проходження атестації під час співбесіди.

Отже, зважаючи на предмет правового регулювання, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судами фактичні обставини колегія суддів уважає, що правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року в справі № 200/13482/19-а, до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки правовідносини в цих справах не є подібними.

Також касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань містить лише детально викладені фактичні обставини справи, незгоду з рішеннями судів попередніх інстанцій та цитування норм законодавства. При цьому, касаційна скарга не містить вказівки на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. У касаційній скарзі не зазначено, який саме висновок необхідно сформулювати та на підставі аналізу яких актів законодавства. 

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в справі №260/3009/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному   статтею 251 КАС України.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                      Н.А. Данилевич