П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/6099/20	
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:
В грудні 2020 року ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» (надалі – позивач, ТОВ «МГЗ») звернулось до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (надалі – відповідач, ДПС з ВПП), в якому просило визнати протиправними та скасувати:
- податкове повідомлення-рішення №241/28-10-53-10 від 11.12.2020 року;
- податкове повідомлення-рішення №242/28-10-53-10 від 11.12.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі акту документальної позапланової перевірки позивача від 20.11.2020 року №1535/28-1053-10/33133003, за висновками якого позивачем завищено податковий кредит за серпень 2020 року по операціям із ТОВ «ІК Донгідроекоресурс» та ТОВ «Залізничний будівельник», а також завищено показник рядка 16 декларації з ПДВ за серпень 2020 року на суму 252716,00 грн.. Позивач вважає такі висновки акту перевірки помилковими. 
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року замінено відповідача - Офіс великих платників податків ДПС (надалі - Офіс), його правонаступником – Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду від 31.05.2021 року, ДПС з ВПП подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «МГЗ» зареєстровано юридичною особою 16.09.2004 року. Основним видом діяльності товариства є виробництво алюмінію.
В період з 26.10.2020 року по 13.11.2020 року Офісом великих платників податків ДПС проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «МГЗ», за результатами якої складено Акт від 20.11.2020 року №1535/28-1053-10/33133003 (надалі – акт перевірки).
На підставі цього акту перевірки відповідачем винесені наступні спірні податкові повідомлення-рішення від 11.12.2020 року: 
- №241/28-10-53-10, яким ТОВ «МГЗ» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 959062,00 грн., а також застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 479531,00 грн.;
- №242/28-10-53-10, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у декларації за серпень 2020 року на суму 695508,00 грн..
За висновками акту перевірки позивачем допущені наступні порушення: п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, в результаті чого завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на суму 959062,00 грн.; п.198.1, п.198.2, п.198.3, ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 695508,00 грн..
Зазначені висновки обґрунтовані тим, що господарські операції позивача з ТОВ «ІК Донгідроекоресурс» та ТОВ «Залізничний будівельник» не мають реального характеру, а тому видані документи за цими операціями не можуть визнаватися належним підтвердженням задекларованих позивачем сум ПДВ за такими операціями.
Висновок про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «ІК Донгідроекоресурс» податковий орган обґрунтовує тим, перевіркою по ланцюгам поставки не встановлене джерело надходження до ТОВ «ІК Донгідроекоресурс» товару, поставленого цим контрагентом в адрес позивача, а нереальність операцій з ТОВ «Залізничний будівельник» податковий орган обґрунтовує з посиланням на відсутність у цього контрагента достатніх трудових ресурсів, а також внаслідок не підтвердження придбання цим контрагентом товарів (шпал просочених, костилів залізничних), які були використані даним контрагентом при виконанні робіт для позивача.
Податковий орган також вказує на завищення позивачем показника рядка 16 декларації з ПДВ за серпень 2020 року на суму 252716,00 грн. з тих підстав, що за результатами проведеної попередньої перевірки, яка оформлена актом від 19.10.2020 року №51/28-10-53-11/33133003 підтверджено суму від`ємного значення у рядку 21 декларації з ПДВ за липень 2020 року лише на суму 10922255,00 грн., в той час як позивач переніс до рядка 16 декларації з ПДВ за серпень 2020 року від`ємне значення попереднього періоду в сумі 11174971,00 грн., тобто на 252716,00 грн. більше, ніж мав на це право.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що суми податку, що відносяться до податкового кредиту, підтверджені зареєстрованою після 01.07.2017 року податковою накладною, не потребують будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Також суд першої інстанції відхилив як безпідставні наведені в акті перевірки доводи податкового органу про не підтвердження реальності операцій позивача ТОВ «ІК Донгідроекоресурс» та ТОВ «Залізничний будівельник».
Дослідивши надані позивачем документи по операціям із вказаними контрагентами, колегія суддів прийшла до наступних висновків. 
Пунктом 44.1 ст.44 ПК України (тут та надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно ч.3 розділу 1 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 року №73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
Фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.
Частинами 1, 8 розділу 2 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку визначено, що фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності.
У Звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період.
Згідно п.п.4-7, 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (П(С)БУ16), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, об`єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов`язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат. 
Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Витрати на збут включають такі витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг): витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції; витрати на ремонт тари; оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг); витрати на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, пов`язаних зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (операційна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; витрати на страхування призначеної для подальшої реалізації готової продукції (товарів), що зберігається на складі підприємства; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємства; інші витрати, пов`язані зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг.
Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. 
Згідно абз.«а», «б» п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. 
Пунктом 187.1 ст.187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. 
Відповідно до абз.«а» п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п.198.2 ст.198 ПК України).
Згідно п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV, тут та надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Частинами 1, 2 ст.9 Закону №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі - Положення №88), встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (п.2.15 Положення №88).
Колегія суддів вважає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.          Якщо ж господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. 
Як слідує з матеріалів справи, 13.04.2020 року між ТОВ «МГЗ» та ТОВ «ІК Донгідроекоресурс» укладено договір поставки. Відповідно до цього договору, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар (обладнання градирні) на загальну суму 23328000,00 грн..
У липні-серпні 2020 року ТОВ «ІК Донгідроекоресурс» передало у власність ТОВ «МГЗ» товар (обладнання градирні) на загальну суму 23328000,00 грн., про що були підписані видаткові накладні №8/01/08, №9/02/08, №1/07, №2/07, №3/07, №4/07, №5/07, №6/07, №7/07.
Розрахунок між позивачем та ТОВ «ІК Донгідроекоресурс» було проведено в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями від 19.05.2020 року №02433, №04195, №04194, №04196, №04198, №04199.
19.05.2020 року, 22.07.2020 року та 12.08.2020 року позивач зареєстрував податкові накладні, на загальну суму 9225446,40 грн. в Єдиному реєстрі податкових накладних.
14.04.2020 року між ТОВ «МГЗ» та ТОВ «Залізничний будівельник» укладено договір підряду. Відповідно до цього договору, підрядник зобов`язаний виконати роботи з поточного ремонту верхньої будівлі внутрішньозаводських залізничних шляхів, стрілочних переводів та залізничних переїздів.
Розрахунок між позивачем та ТОВ «Залізничний будівельник» було проведено в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями від 16.06.2020 року №02919, від 17.07.2020 року №03496, від 31.08.2020 року №04372.
16.06.2020 року, 17.07.2020 року та 31.08.2020 року позивач зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що для проведення перевірки ним були надані первинні документів по операціям із вказаними контрагентами, які відповідають вимогам Закону №996-XIV, копії яких також долучені і до матеріалів даної справи – договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, прибуткові ордери, податкові накладні, платіжні документи, акти приймання-передачі виконаних будівельних робіт , довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (т.1 а.с.67-210). 
При цьому, наведені в акті перевірки певні неістотні недоліки в деяких таких документах у вигляді відсутності реквізитів довіреностей, інформації про вантажно-розвантажувальні операції, відсутність упаковочних листів №8, паспортів або інших документів, що засвідчували б якість продукції тощо, не є підставою для невизнання податкового кредиту за такими операціями. 
Колегія суддів не погоджується з доводами податкового органу про нереальність операцій позивача з ТОВ «ІК Донгідроекоресурс» та ТОВ «Залізничний будівельник» внаслідок неможливості встановити джерело надходження до цих контрагентів товарів, поставлених позивачу, по ланцюгам поставки цих товарів через певні недоліки в діяльності постачальників в 2 та 3 ланці, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів не можуть мати негативного впливу на дослідження факту реальності господарських операцій, вчинених між останні у ланцюгу постачань платником податків його безпосереднім контрагентам. 
Колегія суддів враховує, що податкове законодавство не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Також колегія суддів погоджується з відхиленням судом першої інстанції доводів податкового органу про недостатність трудових та матеріальних ресурсів у контрагентів позивача, оскільки норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).
Згідно правової позицію, викладеної в постановах Верховного Суду від 08.05.2018 року у справах №814/937/15, №815/3526/17, відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). 
Стосовно висновку акту перевірки про завищення позивачем показника рядка 16 декларації з ПДВ за серпень 2020 року на суму 252716,00 грн., то колегія суддів з таким висновком акту перевірки не погоджується з наступних підстав.
Стверджуючи про завищення позивачем показника рядка 16 декларації з ПДВ за серпень 2020 року на суму 252716,00 грн.., податковий орган посилався на результати попередньої перевірки, яка оформлена актом від 19.10.2020 року №51/28-10-53-11/33133003, згідно якої податковий орган підтвердив показник від`ємного значення рядку 21 декларації з ПДВ за липень 2020 року на суму 10922255,00 грн., але позивач з цього рядка переніс до рядка 16 декларації з ПДВ за серпень 2020 року від`ємне значення в сумі 11174971,00 грн., тобто на 252716,00 грн. більше, ніж було підтверджено податковим органом. 
Як вбачається з матеріалів справи на підставі акту перевірки від 19.10.2020 року №51/28-10-53-11/33133003 податковий орган виніс податкове повідомлення-рішення від 09.11.2020 року №00000725310, яким зменшив суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у декларації з ПДВ за липень 2020 року на суму 76879,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 09.11.2020 року №00000715310, яким зменшив суму бюджетного відшкодування за липень 2020 року на суму 73421324,00 грн..
Підпунктом 5 пункту 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21, передбачено, що у рядку 16.3 вказується сума збільшення/зменшення від`ємного значення, узгоджена за результатами перевірки контролюючого органу, у звітному (податковому) періоді, на який припадає день узгодження податкового повідомлення-рішення, враховуючи процедури адміністративного оскарження відповідно до статті 56 розділу II Кодексу.
А згідно погоджень п.56.17 ст.56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у строк, передбачений абзацом першим пункту 56.3 цієї статті (10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується).
День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків, крім випадку, передбаченого підпунктом 108-1.2.2 пункту 108-1.2 статті 108-1 цього Кодексу (абз.2 пп.56.17.5 п.56.17 ст.56 ПК України).
Рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (п.56.1 ст.56 ПК України).
Оскільки позивач у строк, передбачений абзацом 1 пункту 56.3 ПК України оскаржив в адміністративному порядку до ДПС України податкові повідомлення-рішення від 09.11.2020 року №00000715310 та №00000725310, які винесені на підставі акту перевірки від 19.10.2020 року №51/28-10-53-11/33133003, направивши 20.11.2020 року поштою відповідну скаргу до ДПС України (т.1 а.с.213), що не заперечує відповідач, то визначена податковим повідомленням-рішенням від 09.11.2020 року №00000725310 сума зменшення від`ємного значення не була узгодженою, а тому не мала враховуватися при подання позивачем декларації з ПДВ за серпень 2020 року.
Таким чином, висновок акту перевірки про завищення позивачем показника рядка 16 декларації з ПДВ за серпень 2020 року на суму 252716,00 грн. є помилковим. 
Враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок про обґрунтованість позовних вимог та протиправність спірних податкових повідомлень-рішень від 11.12.2020 року №241/28-10-53-10 та №242/28-10-53-10.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків – залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.