Номер провадження: 22-ц/813/3411/21 
Номер справи місцевого суду: 509/3592/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника військового прокурора Одеського гарнізону та представника Міністерства оборони України у справі за позовом заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 (треті особи: концерн «Військторгсервіс», Молодіжненська сільська рада Овідіопольського району Одеської області) про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов`язання повернути земельну ділянку, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Кочко В.К. 27 лютого 2017 року у смт. Овідіополь Одеської області, -

встановила:

У вересні 2016 року Заступник військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси звернувся до Овідіопольського районного суду Одеськї області з позовом до ОСОБА_1 (треті особи: концерн «Військторгсервіс», Молодіжненська сільська рада Овідіопольського району Одеської області) про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов`язання повернути земельну ділянку (т. 1 а.с. 3-8).
В обгрунтування позову Заступник військового прокурора Одеського гарнізону посилався на те, що на підставі державного акту на право постійного користування квартирно-експлуатаційній частині Одеського району, правонаступником якої на даний час є КЕВ м. Одеси), у 1986 р. виконавчим комітетом Овідіопольської районної ради народних депутатів Одеської області була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка, загальною площею 586,5 га, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 296,8 га, розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (далі - Молодіжненська сільська рада). На частині вказаної земельної ділянки, за адресою:  АДРЕСА_1 , розміщуються будівлі та споруди бази відпочинку, закріпленої за державним підприємством Міністерства оборони України «Оздоровчий комплекс «Ювілейний» (далі - ДП МОУ «ОК «Ювілейний»), яке у подальшому, відповідно до наказу Міністра оборони України від 25.07.2006 р. №454, було реорганізовано шляхом його приєднання до державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Південного оперативного командування», правонаступником якого на теперішній час є Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі». Згідно з розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 11.07.2003 р. №459, за державним підприємством Міністерства оборони України було визнано право власності на будівлі та споруди «Оздоровчого комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вказаного розпорядження, 14.07.2003 р. було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно «Оздоровчого комплексу «Ювілейний» (37 будівель та споруд). 20.03.2008 р. Молодіжненською сільською радою прийнято рішення №1121-У «Про надання дозволу на підготовку технічної документації по складанню державних актів на право власності безкоштовно гр. України (згідно додатку) на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в с. Молодіжне, Овідіопольський район, Одеської області» (далі - рішення № 1121 -V).
У подальшому, рішенням Молодіжненської сільської ради №1266-У від 09.09.2008 р.: 
- затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, що передаються гр. України для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд у с. Молодіжне (зокрема за адресою: АДРЕСА_2 ); 
- передано земельні ділянки (загальною площею 1,53 га) безкоштовно у власність гр. України для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) у с. Молодіжне (згідно додатку, зокрема громадянку ОСОБА_1 ); 
- видано державні акти на право власності на землю.
Так, на підставі вищевказаного рішення Молодіжненської сільської ради ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯЖ №319446 на право власності на земельну ділянку площею 0,085 га, розташовану по АДРЕСА_2 .
Таким чином, рішенням Молодіжненської сільської ради №1266-У від 09.09.2008 р. зазначена земельна ділянка площею 0,085 га. виведена з державної власності та передана до приватної власності, змінено її цільове призначення із земель оборони на землі житлової та громадської забудови.
Посилаючись на те, що вилучення Молодіжненською сільською радою спірної земельної ділянки із земель оборони відбулось з порушенням норм законодавства України і вказана земельна ділянка незаконно передана у власність громадянці ОСОБА_1 , позивач просив скасувати державний акт на право власності на вказану земельну ділянку та зобов`язати ОСОБА_1 повернути зазначену земельну ділянку Міністерству оборони.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року у задоволенні позову Заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси відмовлено (т. 1 а.с. 109-112).
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2017 року апеляційні скарги заступника військового прокурора Одеського гарнізону та представника Міністерства оборони України задоволено. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове. У задоволенні позову заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси відмовлено в повному обсязі (т. 1 а.с. 218-221).
Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року касаційну скаргу Заступника військового прокурора Південного регіону задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 33-36).
В апеляційних скаргах заступник військового прокурора Одеського гарнізону та представник Міністерства оборони України просять рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 1 а.с. 116-119, 123-129).
Апеляційні скарги мотивовані тим, суд першої інстанції не розглянув позовні вимоги заступника військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону по суті, не встановив обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, а неправомірно застосував позовну давність за посиланням на пропуск строків позовної давності, представника Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району, яка не була стороною у справі, а була третьою особою на боці відповідача. Крім того зазначають, що Міністерству оборони України про порушення своїх прав, а саме про прийняття Рішення № 716-У від 25.05.2007 року №1121-У від 20.03.2008 року та №1266-У від 09.09.2008 року та про передачу Молодіжненській сільській раді земельної ділянки із земель оборони стало відомо в жовтні 2014 році, а відомо було лише Квартирно-експлуатаційному відділу міста Одеси, начальник якого і направляв на адресу Молодіжненської сільської ради листа № 661 від 23.04.2007 року та підписувався в Акті прийому передачі земельної ділянки від 12.07.2007 року. Матеріали справи не містять доказів того, що про зазначені рішення та про передачу земельної ділянки із земель оборони було відомо позивачу - Міністерству оборони України, у справі відсутні будь-які документи з яких можливо було б зробити висновок про обізнаність Міністерства оборони України з вищезгаданими рішеннями Молодіжненської сільської ради та з вищевказаним Актом прийому передачі земельної ділянки від 12.07.2007 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги заступника військового прокурора Одеського гарнізону та представника Міністерства оборони України підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 09 вересня 2008 року № 1266-У було затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, що передаються громадянам України для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд у с. Молодіжне (зокрема за адресою: АДРЕСА_2 ); передано земельні ділянки (загальною площею 1,53 га) безкоштовно у власність громадян України для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) у с. Молодіжне та видано державні акти на право власності на землю.
Рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 09 вересня 2008 року №1266-У спірна земельна ділянка площею 0,085 га виведена з державної власності та передана до приватної власності, змінено її цільове призначення із земель оборони на землі житлової та громадської забудови.
На підставі вищевказаного рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯЖ №319446 на право власності на земельну ділянку площею 0,085 га, розташовану по АДРЕСА_2 .
Відповідно до статті 116 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:     
а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;                       
б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з частинами шостою-десятою статті 117 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п`ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу.
Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.
Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.
Відповідно до статті 125 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з частиною першою статті 126 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (пункт 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 у редакції, чинній на час видачі державного акта).
Отже, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади?чи органу місцевого самоврядування, а не?державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення. Вимога про визнання недійсним державного акта не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.
Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор просив визнати недійсним Державний акт серія ЯЖ № 319446 від 08.12.2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0.085 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , виданий на ім`я ОСОБА_1 .
Вимоги щодо визнання незаконним рішення Молодіжненської сільської ради  від 09 вересня 2008 року № 1266-V «Про затвердження технічної документації по складанню державних актів та передачу земельних ділянок безкоштовно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка) громадян України (згідно додатку) в селі Молодіжне Овідіопольського району Одеської області», заявлено не було.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним державного акта, оскільки рішення, на підставі якого ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку є чинним, у зв`язку із чим чинність рішення про передачу земельної ділянки у власність виключає визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_1 , оскільки сам по собі державний акт, згідно з законодавством, діючим на час його видачі, був лише документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку, тому така вимога не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.
Зазначене вище узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19).
Що стосується зявленого третьою особою - Молодіжненської сільською радою Овідіопольського району Одеської області клопотання про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачами строків позовної давності, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень ст.ст. 256,257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Положеннями частини першої статті 261 ЦК України унормовано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частинами четвертою та п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.
Так, третя особа – Молодіжненська сільська рада Овідіопольського району Одеської області в своїх письмових запереченнях наголосила, що в жовтні 2014 року прокурор звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про визнання незаконним та скасування рішення відповідача - Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області та заявлено про застосування строків позовної давності, оскільки вони вважають, що позивачам було відомо або могло бути відомо про прийняті Молодіжненською сільською радою рішення №716-V від 25.05.2007 року, № 1121-V від 20.03.2008 року та № 1266-V від 09.09.2008 року, що також заявлено і представником відповідача.
Однак, виходячи з доказів, наявних у матеріалах справи вбачається, що позивачу - Міністерству оборони України, стало відомо про прийняті рішення № 716-V від 25.05.2007 року, № 1121-V від 20.03.2008 року та № 1266-V від 09.09.2008 року та про передачу земельної ділянки із земель оборони - в жовтні 2014 року.
Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і суб`єктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
При цьому, як у разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в її інтересах іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.
Таким чином, в даному випадку, вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який має повноваження щодо захисту прав інтересів держави в земельних правовідносинах. Тому, перебіг позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався відповідний орган державної влади, а не прокурор. Таку правову позицію щодо застосування строків позовної давності викладено у Постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 року у справі № 907/238/15.
Між тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що про про передачу Молодіжненській сільській раді земельної ділянки із земель оборони було відомо позивачу - Міністерству оборони України.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що Міністерству оборони України не могло бути відомо про порушене право, оскільки за звітністю, що надавалась Квартирно-експлуатаційним відділом міста Одеси до Міністерства оборони України, інформації про вилучення Молодіжненською сільською радою земельної ділянки площею 296,8 га із земель оборони до земель запасу - не надавалось.
Тому, встановивши, що позивачем не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовними вимогами, суд першої інстанції мав розглянути справу по суті, встановити у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення  для  її вирішення, та надати належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обязі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до частково неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим мотивувальна частина рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року підлягає зміні із викладенням її у редакції цієї постанови.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, 

постановила:

Апеляційну скаргу заступника військового прокурора Одеського гарнізону та представника Міністерства оборони України – задовольнити частково.
Мотивувальну частину рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року змінити, викласти її у редакції цієї постанови.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 26 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе