КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 грудня 2021 року місто Київ
Справа № 757/13955/21-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/15920/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача:                     Желепи О.В.,
суддів:                                        Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
розглянув у порядку спрощеного позовного ровадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року (у складі судді Волкової С.Я.,інформація щодо дати складання повного тексту відстуня ) про закриття провадження, -
у справі за  за позовом ОСОБА_1 до Великої Палати Верховного Суду про відшкодування майнової та моральної шкоди,-
встановив:
У березні 2021 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами до Верховного Суду (Великої Палати) та просив стягнути процесуальні витрати в сумі 6 270 грн., матеріальну шкоду в сумі 12 620 грн., майнову шкоду в сумі 7 352 грн., моральну шкоду в сумі 256 870 грн.
 
Ухвалою  Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року провадження у цивільній справі ОСОБА_1 до Великої Палати Верховного Суду про відшкодування майнової та моральної шкоди - закрито. 
 
Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 згідно поштової відмітки  19.10.2021  року звернувся безпосередньо до апеляційного суду  з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для розгляду. Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що оскаржувана ухвала є незаконною,  постановлена з порушенням норм процесуального права.
 
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1  не з`явився, про розгляд справи повідомлений, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,  перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
 
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їхніх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі , якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
В силу ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 
Згідно частин першої, третьої статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
 
У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 р. «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
 
У постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 12.06.2009 р. «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.
 
Згідно пункту 57 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
 
Згідно пункту 55 висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави. Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються. Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Верховний Суду в справі № 636/5534/15 від 31.07.2019 року зазначив, що оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
 
Саме така правова позиція висловлена і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року в справі   № 521/18287/15-ц (провадження № 14-90цс18), від 21 листопада 2018 року   в справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня  2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19).
 
Зі змісту позовної заяви позивача вбачається, що останній просить стягнути з Верховного Суду та суддів  Великої Палати цього суду майнову та немайнову шкоду, завдану внаслідок ухвалення, незаконних, на думку позивача судових рішень. При цьому розмір майнової шкоди позивач визначає в розмірі не стягнутої судами заробітної плати.
Оцінивши заявлені позовні вимоги, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач звернувся до суду з вимогами, які не підлягають розгляду в судах, оскільки передбачений інший спеціальний порядок для оскарження рішень судів та процесуальних дій суддів, під час здійснення ними судочинства. 
 
А відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи.
 
Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.
 
Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   залишити без задоволення.
 
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року про закриття провадження залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
 
Повний текст постанови  складено 14 грудня 2021 року.
 
Головуючий                                                                                             О.В. Желепа
 
Судді:                                                                                                        В.А. Кравець
 
                                                                                                                   О.Ф. Мазурик