ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" жовтня 2021 р.                                                          Справа №914/575/21
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Галушко Н.А.
                              Желіка М.Б.
розглянув у письмовому провадженні без виклику сторін апеляційні скарги Заступника керівника Львівської обласної прокуратури та Державної екологічної інспекції у Львівській області
на рішення Господарського суду Львівської області від 14.07.2021 (повний текст рішення складено 19.07.2021, Іванчук С.В.) 
у справі № 914/575/21
за позовом Виконувача обов`язків керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області, м.Стрий Львівської області в інтересах держави в особі
позивача-1 Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів
позивача-2 Стрийської міської ради, м. Стрий Львівської області
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Орфей”, м.Стрий Львівської області
про стягнення збитків, завданих навколишньому природному середовищу

25.05.2021 у Господарський суд Львівської області звернувся Виконувач обов`язків керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області із позовною заявою, поданою в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції (надалі – ДЕІ) у Львівській області та Стрийської міської ради, до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі – ТзОВ) «Компанія Орфей» про стягнення 65021,10 грн збитків, завданих навколишньому природному середовищу.
Позовні вимоги мотивовано тим, що у 2017 та 2018 році ДЕІ у Львівській області проводила інспекційні перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ТзОВ «Компанія Орфей», за результатами яких було складено акти від 16.03.2017 та від 13.07.2018, у яких, зокрема, встановлено, що:
- у товариства наявні стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від роботи газових котлів і відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням абзацу другого частини першої ст. 10, частини п`ятої ст. 11, ст. 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» (перевірка 2017 року);
- товариством отримано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №4611200000-77 від 28.03.2018, строк дії якого необмежений (перевірка 2018 року). 
У зв`язку із проведенням перевірки 2018 року, товариство склало довідку №006/2018-07 від 12.07.2018, в якій зазначило час роботи кожного джерела викиду за період з 20.01.2014 по 27.03.2018 і вказана довідка була отримана ДЕІ у Львівській області 23.07.2018. Оскільки день отримання від відповідача вказаної довідки слід вважати днем отримання інформації про обсяги викинутих речовин стаціонарними джерелами, ДЕІ у Львівській області провела нарахування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за період з 20.01.2014 до 27.03.2018 в розмірі 65021,10 грн. на підставі Методики розрахунку розмірів збитків, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища за № 639 від 10.12.2008. З метою досудового врегулювання спору ДЕІ у Львівській області скерувала відповідачу претензію за № 14-4830 18.09.2018, однак вказана претензія була залишена без реагування і задоволення.
При проведенні власної перевірки прокурором було встановлено, що ДЕІ у Львівській області не зверталась із позовом про стягнення відповідної суми збитків в судовому порядку у зв`язку із відсутністю коштів для сплати судового збору, що свідчить про невиконання вказаним органом покладених на нього представницьких функцій у спірних правовідносинах, які, водночас, за своєю суттю, є такими, що пов`язані із порушенням інтересів держави, оскільки стосуються захисту навколишнього природного середовища. З огляду на вищевикладене прокурор звернувся із позовом у даній справі.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.07.2021 позов у даній справі задоволено частково; стягнуто з відповідача на казначейський рахунок Стрийської міської ради в користь зведеного бюджету 4633,11 грн. збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря; в решті позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:
1) з матеріалів справи вбачається, що відповідач у період з 20.01.2014 до 27.03.2018 експлуатував обладнання, яке здійснювало викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, за відсутності відповідного дозволу. З розрахунку розміру відшкодування збитків від 14.09.2018 вбачається, що такий здійснений на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 №639. Підставами відповідного розрахунку були акти перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №113/03/236 від 12.03.-16.03.2017 та №383/04/583 від 11.07.-13.07.2018, а також довідка ТзОВ «Компанія Орфей» №006/2018-07 від 12.07.2018 про фактичний час роботи джерел викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, яка стосується періоду з 20.01.2014 до 31.03.2018. На дату здійснення розрахунку ДЕІ у Львівській області, нормативно-правовий акт, яким було затверджено Методику, не був виключений з Державного реєстру нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, а судові рішення, якими скасувався відповідний наказ про затвердження Методики, були скасовані Верховним Судом;
2) відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростовували обставини здійснення ним викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу у зазначений період, чи які підтверджували би відсутність вини відповідача у вчиненні протиправних дій, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення шкоди. Відповідні обставини також не заперечуються відповідачем. За таких обставин, враховуючи встановлення необхідних елементів складу цивільного правопорушення, відсутність спростування відповідачем наявності його вини у порушенні порядку здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, суд дійшов висновку, що нарахування позивачем збитків за здійснення відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, за відсутності відповідного дозволу, є підставним;
3) водночас, суд взяв до уваги те, що у довідці №006/2018-07 від 12.07.2018, яка повністю була покладена позивачем в основу свого розрахунку, відображена кількість годин роботи обладнання по кожному джерелу викиду фактично за період з 20.01.2014 по 31.03.2018. У зв`язку з цим, та з огляду на дату отримання відповідачем дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря (28.03.2018), суд зазначив, що позивач-1 безпідставно включив у розрахунок кількість годин роботи обладнання після отримання дозволу з 28.03.2018 до 31.03.2018, а відтак неправильно визначив розмір збитків;
4) при вирішенні спору у даній справі місцевий господарський суд врахував заяву відповідача про застосування позовної давності. Так, суд зазначив, що оскільки позовну заяву у даній справі було подано 25.02.2021, а позовні вимоги про стягнення збитків розраховані та заявлені за період із 20.01.2014 по 31.03.2018 то, з урахуванням трирічного строку позовної давності у спорі, що виник між сторонами, та дати отримання дозволу (28.03.2018), відповідні збитки можуть бути нараховані та заявлені до стягнення за період з 25.02.2018 по 27.03.2018. При застосуванні положень глави 19 ЦК України «Позовна давність» суд застосував правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №903/744/16 та стосується застосування позовної давності у спорах про стягнення збитків за порушення природоохоронного законодавства на підставі складених ДЕІ України актів про порушення. З огляду на це, суд дійшов висновку, що прокурор при зверненні до суду з позовом у даній справі пропустив строк позовної давності щодо заявлення вимог про стягнення з відповідача збитків, заподіяних порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища за період з 20.01.2014 до 25.02.2018.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.07.2021 було виправлено арифметичну помилку, допущену судом у своєму рішенні від 14.07.2021, та зазначено, що відповідний розмір збитків, про який ідеться у рішенні, слід читати як 3052,87 грн.
Вказана ухвала мотивована положенням ст. 243 ГПК України та тією обставиною, що суд самостійно встановив наявність відповідної арифметичної помилки. Водночас, у вказаній ухвалі суд не зазначив, в чому полягала відповідна арифметична помилка і який саме порядок розрахунку збитків судом був застосований при постановленні вказаної ухвали.

Заступник керівника Львівської обласної прокуратури та Державна екологічна інспекція у Львівській області, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подали апеляційні скарги, у яких послалися на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неповно встановив обставини справи, а також порушив норми матеріального права та неправильно застосував норми процесуального права, у зв`язку з чим просили рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задоволити позов у даній справі. При цьому, прохальна частина апеляційної скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури стосується скасування рішення Господарського суду Львівської області від 14.07.2021 із врахуванням ухвали суду від 20.07.2021.

У своїй апеляційній скарзі заступник керівника Львівської обласної прокуратури послався на наступне:
1) з приводу безпідставного, на думку суду, включення ДЕІ у Львівській області у розрахунок розміру збитків кількості годин джерела викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря після отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин (28.03.2018) та неправильне визначення кількості годин роботи обладнання та, відповідно, розміру збитків, суд у своєму рішенні не зазначив який саме період ДЕІ у Львівській області включило безпідставно;
2) оскаржуваним судовим рішенням частково задоволено позовні вимоги на суму 4633,11 грн. збитків, однак, у в оскаржуваному рішенні жодним чином не обґрунтовано, яким чином суд дійшов до висновку щодо задоволення саме такого розміру позовних вимог;
3) ухвалою суду від 20.07.2021, тобто через 6 днів після постановлення рішення по суті позовних вимог у даній справі, суд за власною ініціативою вирішив змінити суму задоволених позовних вимог, змінивши таку у сторону зменшення до 3052,87 грн. Однак, як і у рішенні, так і у зазначеній ухвалі, жодним чином не обґрунтовано, чому суд дійшов до висновку щодо стягнення саме такого розміру збитків. Більше того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.12.2019 у справі № 911/2787/18, виправлення допущених у рішенні, ухвалі, описок, арифметичних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть рішення, ухвали; в той же час, суд при винесенні ухвали від 20.07.2021, змінив суть рішення від 14.07.2021 та визначив іншу суму, яка підлягає до стягнення;
4) з приводу пропуску прокурором строку позовної давності при зверненні до суду з позовом у даній справі, то висновки суду суперечать вимогам статтей 257, 261 ЦК України та ч. 4 ст. 236 ГПК України та правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.06.2018 у справі №910/10452/17, з огляду на таке:
- відповідно до вищезазначеної постанови, Верховний Суд зробив висновок про те, що перебіг позовної давності у спорах, пов`язаних із стягненням завданої природі шкоди, починається із дня складення акта про відповідне порушення. В контексті обставин справи №910/10452/17, суд зазначив, що позов про стягнення збитків, завданих державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, поданий прокуратурою 26.06.2017, а позовні вимоги ґрунтуються на акті перевірки дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства, який був складений 29.08.2016 про порушення законодавства за період з 28.06.2013по 09.06.2014 щодо здійснених викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади стаціонарними джерелами, внаслідок чого державі було заподіяно шкоду, у зв`язку із чим відсутні підстави для застосування строку позовної давності;
- ДЕІ у Львівській області саме при проведенні позапланової перевірки 13.07.2018 встановила факт здійснення відповідачем викидів забруднюючих речовин без дозволу, оскільки в рамках цієї перевірки відповідач надав дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від 28.03.2018 та довідку від 12.07.2018 про фактичний час роботи джерел викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря. З урахуванням наведеного, саме з 13.07.2018 ДЕІ у Львівській області дізналась про факт порушення та його період, що відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. З огляду на наведене, на думку прокурора, строк позовної давності ним не було пропущено.

Державна екологічна інспекція у Львівській області у своїй апеляційній скарзі додатково наголосила на такому:
1) суд об`єктивно не дослідив акт перевірки ДЕІ у Львівській області №113/03/236 від 16.03.2017, а саме тієї обставини, що вказаним актом було зафіксовано лише факт наявності на підприємстві джерел викидів та відсутності дозволу на викиди. Як наслідок реагування на таке порушення, ДЕІ видала припис з вказівкою отримати дозвіл на такі джерела викидів. Однак, інспекцією не було зафіксовано того факту, що підприємство здійснює викиди без дозволу. Вказане додатково підтверджується тим, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціального уповноваженого органу є окремим видом правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 78 КУпАП, натомість виконавчого директора ТОВ «Компанія Орфей» було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення та стягнено штраф в розмірі 255,00 грн. на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення №733-03 від 28.11.2017 за ст. 188-5 КУПАП, яка стосується невиконання законних розпоряджень чи приписів, інших законних вимог посадових осіб органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища;
2) питання викидів в атмосферу стало предметом перевірки 11.07-13.07.2018 (акт №383/04/583). Під час даної перевірки позивач-1 довідався про те, що підприємство здійснювало викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, оскільки саме ж підприємство надало дозвіл на викиди №4611200000-77 та повідомило про фактичний час роботи джерел викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря у бездозвільний період. Таким чином, повний склад цивільно-правового правопорушення було встановлено Інспекцією під час перевірки 11.07-13.07.2018 (акт №383/04/583), а не у 2017 році, як вказує Господарський суд Львівської області у своєму рішенні від 17.07.2021 у справі №917/575/21;
3) перебіг позовної давності у спорах, пов`язаних зі стягненням завданої природі шкоди, починається із дня складання акту про відповідне порушення (висновок, викладений Верховним Судом у постановах від 12.06.2018 у справі №910/1042/17 та від 17.04.2018 у справі №910/2863/17).

Відповідач подав до суду відзиви на апеляційні скарги, в яких заперечив доводи та вимоги апеляційних скарг, просив відмовити в їх задоволенні, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін з наступних підстав:
1) з 13.07.2018 Державній екологічній інспекції у Львівській області було відомо про час роботи джерел викиду. Позивач-1 лише 14.09.2018 провів розрахунок розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Більше того, від моменту початку нарахування збитків (20.01.2014) до моменту звернення прокурора з позовом у даній справі минуло вже сім років, однак прокурор жодним чином не обґрунтував пропуск ним позовної давності;
2) в заяві про застосування строку позовної давності відповідач зазначав, що весь склад правопорушення був наявний та був встановлений на момент здійснення ДЕІ перевірки в період 12.03.2017 - 16.03.2017. Невстановлення позивачем-1 в ході цієї перевірки розміру завданих збитків не може трактуватись як неповний склад правопорушення, оскільки ДЕІ не була обмежена в своїх повноваженнях витребувати відповідну довідку про час здійснення викидів джерелами забруднення ТзОВ «Компанія Орфей», як це було зроблено надалі, у 2018 році. Таким чином, днем, з якого починається строк обрахунку позовної давності для звернення з позовом у даній справі, є 16.03.2017, відтак, прокуратура пропустила даний строк, звернувшись до суду в лютому 2021 року, а тому в позові слід було відмовити в повному обсязі;
3) доводи ДЕІ у Львівській області щодо того, що повний склад правопорушення став відомий їй тільки за результатами перевірки відповідача згідно акта 383/04/583 від 13.07.2018 є маніпулятивними та безпідставними. Так, апелянт у своїй скарзі стверджує, що в акті перевірки за 2017 рік зафіксовано тільки наявність у відповідача джерел викидів та відсутність дозволу на такі, отже, за логікою апелянта, джерела забруднюючих речовин встановлено відповідачем «для краси» і вони не експлуатуються. При цьому, перевірка проходила в березні 2017 року і згідно даних погодних сайтів, середньодобова температура в Стрию станом на 13.03.2017 (понеділок, день початку перевірки) складала 2.1 градуси Цельсія, тому, в будь-якому випадку виробничі приміщення та офіси відповідача опалювалися (а відтак мали місце заборонені викиди) і не помітити цього представник апелянта не міг, а отже, не міг не встановити наявність викидів забруднюючих речовин;
4) відповідач погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що перебіг строку позовної давності у спорах, пов`язаних із стягненням завданої природі шкоди, починається з дня складання акта про відповідне порушення. При цьому, оскільки позовну заяву у даній справі подано до суду 25.02.2021, то збитки можуть бути нараховані та заявлені до стягнення у межах трьохрічного строку позовної давності, тобто з 25.02.2018 по 27.03.2018;
Водночас, у своїх відзивах відповідач просив стягнути з позивачів судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. Як зазначив відповідач, орієнтовний (попередній) розрахунок його судових витрат за розгляд справи 914/575/21 Західним апеляційним господарським судом складає 8000,00 грн, на підтвердження чого відповідні документи буде згодом подано до суду у строки, встановлені ГПК України.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 18.08.2021, 07.09.2021 та від 21.09.2021 було відкрито апеляційне провадження за вказаними апеляційними скаргами, призначено їх до спільного розгляду та, враховуючи ціну позову, постановлено здійснити їх розгляд без виклику сторін на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Позивач-2 не подав відзиву на апеляційні скарги чи письмових пояснень на них, хоча такі апеляційні скарги були скеровані на його адресу, а сам позивач-2 належним чином був повідомлений про дане судове провадження у Західному апеляційному господарському суді.

28.09.2021 відповідач подав до суду заяву про розподіл судових витрат, до якої долучив копії: додатку №4 від 30.08.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги; акта №4 від 27.09.2021 про надані послуги згідно додатка №4 до договору про надання професійної правничої допомоги. Вказані докази подані відповідачем з метою обґрунтування розміру заявленої до стягнення суми на відшкодування професійної правничої допомоги, наданої адвокатом Огордником О.І. при розгляді справи у Західному апеляційному господарському суді.
До вказаної заяви долучені докази її направлення прокурору та позивачам-1 та -2. Відповіді чи заперечень на вказану заяву до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг, однак, наявні підстави для часткового скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

В період з 12.03.2017 по 16.03.2017 Державною екологічною інспекцією у Львівській області проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ТзОВ «Компанія Орфей», про що складено акт №113/03/236 від 16.03.2017 (а.с. 31-21).
Перевіркою встановлено, що ТзОВ «Компанія Орфей» здійснює свою діяльність за адресою: м.Стрий, вул.Сколівська, 11-б на підставі договору позички приміщення від 20.01.2014 і при візуальному обстеженні вказаного приміщення вбачається, що на підприємстві наявні дві котельні, у яких встановлено газові котли. Таким чином, перевіркою було встановлено, що на підприємстві:
- наявні стаціонарні джерела викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря від роботи газових котлів. При цьому, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами відсутній, що є порушенням ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря»;
- відсутні документи, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами;
- відсутній звіт по проведенню інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферу.
Акт №113/03/236 від 16.03.2017 підписаний посадовою особою, що проводила перевірку та представниками відповідача (виконавчими директорами ТзОВ «Компанія Орфей») без зауважень.
За наслідками проведення перевірки ДЕІ у Львівській області склала припис №63-03 від 17.03.2017 про необхідність виготовлення дозволу на викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами. Вказане випливає із заперечень позивача-1 на заяву відповідача від 11.05.2021 (а.с. 133) та долученої до вказаних заперечень постанови про накладення адміністративного стягнення №733-03 від 28.11.2017 (а.с. 134).
Постановою ДЕІ у Львівській області про накладення адміністративного стягнення №733-03 від 28.11.2017 виконавчого директора ТОВ «Компанія Орфей» Горнятко Уляну Іванівну було визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення (невиконання законних розпоряджень чи приписів посадових осіб органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища) та накладено штраф в розмірі 255,00 грн. Штраф на виконання даної постанови оплачено, що підтверджується квитанцією №1104 від 01.12.2017 (а.с. 135). Доказів оскарження вказаної постанови не подано.
В період з 11.07.2018 по 13.07.2018 Державною екологічною інспекцією у Львівській області проведено позапланову перевірку щодо додержання вимог природоохоронного законодавства у сфері навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів ТзОВ «Компанія Орфей», про що складено акт №383/04/583 від 13.07.2018 (а.с. 22-27).
Перевіркою встановлено наступне:
- 28.03.2018 товариством було отримано дозвіл №4611200000-77 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ТзОВ «Компанія Орфей» м. Стрий, вул.Нижанківського, 22, виданий Департаментом екології та природних ресурсів Львівської ОДА, термін дії якого необмежений;
- товариством надано довідку про фактичний час роботи джерел викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
Акт №383/04/583 від 13.07.2018 підписаний посадовою особою, що проводила перевірку та присутнім представником відповідача – виконавчим директором ТзОВ «Компанія Орфей» Горнятко Уляною Іванівною без зауважень.
У матеріалах справи наявні копію довідки про фактичний час роботи джерел викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря ТзОВ «Компанія Орфей» №006/2018-07 від 12.07.2018 (а.с. 28), в якій зазначено інформацію про час роботи кожного джерела викиду за період з 20.01.2014 по 31.03.2018 (джерело №1 – котел Goodman-120 (7632 год); джерело №2 – котел Goodman-120 (7632 год.); джерело №3 – котел Buderos (7632 год.). Водночас, на вказаній довідці наявна відмітка ДЕІ у Львівській області про її реєстрацію у діловодстві 23.07.2017 за №2362.
14.09.2018 головним спеціалістом відділу державного екологічного нагляду (контролю) водних ресурсів - державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Львівської області на підставі довідки №006/2018-07 від 12.07.2018 та на підставі актів №113/03/236 від 16.03.2017 та №383/04/583 від 13.07.2018 було виконано розрахунок розміру збитків, які заподіяні державі ТзОВ «Компанія Орфей» (82402, Львівська область, м.Стрий, вул.Нижанківського, 22), в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, на які відсутній дозвіл, розмір яких становить 65021,10 грн (а.с. 29-30).
У вказаному розрахунку підсумовано, що порушення ТзОВ «Компанія Орфей» вимог природоохоронного законодавства було виявлено плановою інспекційною перевіркою, яка проводилась 12.03 - 16.03.2017 (акт №113/03/236), факт усунення ТзОВ «Компанія Орфей» відповідного порушення – позаплановою інспекційною перевіркою, яка проводилась 11.07-13.07.2018 (акт №383/04/583), а у листі відповідача №006/2018-07 від 12.07.2018 зазначено конкретні періоди та обсяги викидів. Розрахунок розміру збитків здійснено на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (далі - Методика), затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10 грудня 2008 року № 639, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 січня 2009 року за № 48/16064.
06.10.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією №14-4830 від 18.09.2018 (а.с. 31-32), в якій повідомив про необхідність виконання зобов`язання з відшкодування збитків, заподіяних державі у розмірі 65021,10 грн у десятиденний термін з дня одержання претензії. Додатком до даної претензії зазначено розрахунок збитків на 2 арк. На підтвердження надіслання вказаної претензії долучено фіскальний чек від 06.10.2018 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №8240201324521, згідно якого дане відправлення вручене адресату 10.10.2018.
Несплата відповідачем в добровільному порядку збитків, заподіяних державі в результаті викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного дозволу, в розмірі 65021,10 грн. стала підставою звернення прокурора з цим позовом до суду.
Водночас, під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, відповідач подав заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності (а.с. 75-77).

Частиною 1 ст. 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; забезпечувати безперебійну ефективну роботу і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів; здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік.
Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України. Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу:
- виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення;
- виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони атмосферного повітря несуть особи, винні, зокрема, у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону.
Статтею 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" передбачено, що шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди (збитків) необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльність особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків (шкоди), їх наявності та розміру; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Як зазначалося вище, перевірками, які проводились Державною екологічною інспекцією у Львівській області у 2017 та 2018 роках, було встановлено, що:
- у ТзОВ «Компанія Орфей» наявні стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від роботи газових котлів, а дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами відсутній, що є порушенням ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» (перевірка 2017 року, акт №113/03/236 від 16.03.2017);
- 28.03.2018 ТзОВ «Компанія Орфей» отримала дозвіл № 4611200000-77 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданий Департаментом екології та природних ресурсів Львівської ОДА на необмежений термін. Крім того, товариство надало Інспекції довідку про фактичний час роботи джерел викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря із інформацією про час роботи кожного джерела викиду (перевірка 2018 року, акт /04/583 від 13.07.2018).
Вказані акти підписані представником ТзОВ «Компанія Орфей» без зауважень та висновки яких останнім не оскаржувались.
Виходячи з положень ст. 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 за №302, здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу є порушенням вимог природоохоронного законодавства, за яке передбачено відповідальність, в тому числі шляхом відшкодування завданої шкоди (ст. 66 Конституції України, ст. 1166 ЦК України, ст. 41, 68, 69 "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.33, 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря").
Доказів, які би спростовували обставини здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу у зазначений період, чи підтверджували б відсутність вини відповідача у вчиненні протиправних дій не подано, дані обставини також не заперечуються відповідачем.
Саме на основі актів перевірок за 2017 та 2018 роки та довідки ТзОВ «Компанія Орфей» про фактичний час роботи джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря №006/2018-07 від 12.07.2018, ДЕІ у Львівській області дійшла висновку, що відповідач у період з 20.01.2014 по 27.03.2018 експлуатував обладнання, яке здійснювало викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, за відсутності відповідного дозволу, що стало підставою для нарахування 65021,10 грн збитків згідно з Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 за №639, що й відображено у розрахунку від 14.09.2018 (а.с. 29-30).
Судом першої інстанції було належним чином встановлено, що на дату здійснення розрахунку Державною екологічною інспекцією у Львівській області, нормативно-правовий акт, яким було затверджено Методику, не був виключений з Державного реєстру нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади (що відбулось згодом на підставі наказу Міністерства юстиції України від 11.05.2019 за №1453/5), а судові рішення, якими скасувався наказ про затвердження Методики, були скасовані постановою Верховного Суду від 21.10.2019 у справі №826/3820/18.
Відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги щодо підставності нарахування збитків, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення шкоди.
За таких обставин, враховуючи встановлення необхідних елементів складу цивільного правопорушення та відсутність спростування відповідачем наявності його вини у порушенні порядку здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у ДЕІ у Львівській області підстав для нарахування збитків за здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності відповідного дозволу.
Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ДЕІ у Львівській області безпідставно включила до періоду нарахування здійснення викидів часовий проміжок з 28.03.2018 до 31.03.2018. Вказане пов`язано з тим, що відповідач у своїй довідці №006/2018-07 від 12.07.2018 помилково відобразив кількість годин роботи газових котлів із врахуванням періоду після отримання дозволу на здійснення викидів (28.03.2018). Таким чином, кількість годин роботи кожного з джерел здійснення викидів повинно становити не 7632 години, а 7536 годин.
Із врахуванням меншої кількості годин роботи обладнання (газових котлів), яка здійснювалась за час відсутності дозволу на викиди, відповідний розмір збитків становить 64204,13 грн. Відповідно, саме вказана сума збитків є обґрунтованою.

В той же час, як було зазначено вище, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав заяву за вх.№10463/21 від 05.05.2021 про застосування строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог.
У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 256, 257).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).
Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу є триваючим правопорушенням, а право на позов про стягнення шкоди, завданої таким правопорушенням, виникає кожен день з моменту виявлення до моменту його усунення. Отже, момент виявлення порушення є початком перебігу строку позовної давності у таких спорах, що кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України. Вищенаведена правова позиція щодо застосування позовної давності у правовідносинах, пов`язаних із порушенням аналогічних норм Закону України «Про охорону атмосферного повітря», викладена у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі №3-1033гс15.
Як вбачається із матеріалів справи саме 16.03.2017 при проведенні планової перевірки ДЕІ у Львівській області виявила, що на підприємстві відповідача наявні стаціонарні джерела викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря від роботи газових котлів, а дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферу стаціонарними джерелами – відсутній.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржників, що 16.03.2017 інспектор екологічної інспекції лише виявив на підприємстві наявність певного обладнання (газових котлів) та відсутність дозволу на здійснення ними викидів, однак не встановив, чи таке обладнання дійсно здійснювало викиди у той час. Так, в акті про порушення від 16.03.2017 чітко зазначено про те, що інспектор екологічної інспекції здійснював візуальне обстеження приміщень відповідача, перевіряв обладнання (газові котли), лічильники у котельнях, в т.ч. фіксував покази цих лічильників.
У вказаному акті про порушення чітко зазначено про те, що підприємство допустило порушення ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря». В свою чергу, вказані статті передбачають необхідність отримання дозволу саме для здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Таким чином, перевіряючий орган не міг зафіксувати факт порушення ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» щодо обладнання, яке не використовувалось чи непідключеного обладнання. Вказані висновки суду додатково підтверджуються змістом розрахунку розміру відшкодування збитків від 14.09.2018, який був здійснений ДЕІ у Львівській області і у якому зазначено про те, що саме внаслідок першої перевірки інспекцією встановлено факт порушення відповідачем норм Закону України «Про охорону атмосферного повітря».
З огляду на це, саме 16.03.2017, в розумінні ст. 261 ЦК України, є моментом початку перебігу строку позовної давності. 
З позовом у даній справі прокурор звернувся 25.02.2021 (про що свідчить штамп поштового відділення на конверті), тобто, після спливу більш, ніж трьох років з моменту складання акта перевірки від 16.03.2017, що свідчить про пропуск прокурором позовної давності для звернення до суду.
Дата наступної перевірки (13.07.2018) у цьому контексті не має жодного правового значення, оскільки саме з 16.03.2017 позивач-1 був обізнаний про порушення відповідачем норм 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», тобто, про здійснення ним викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності відповідного дозволу. Більше того, судова колегія наголошує, що у акті від 13.07.2018 не зафіксовано жодних інших фактичних обставин щодо спірних правовідносин, окрім тієї, що 28.03.2018 відповідач отримав дозвіл на здійснення викидів.
Колегія суддів зазначає, що в контексті спірних правовідносин, вчинення позивачем-1 подальших дій, спрямованих на з`ясування додаткових обставин, які він здійснював у другій половині 2018 року, а саме: факту та дати отримання відповідачем дозволу на здійснення викидів, а також кількості годин роботи обладнання (газових котлів) відповідача у період відсутності дозволу, не свідчить про зміну початку перебігу позовної давності.
Вказаний висновок кореспондується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №903/744/16 та від 12.06.2018 у справі №910/10452/17, у яких зазначено про те, що перебіг позовної давності у спорах, пов`язаних із стягненням завданої природі шкоди, починається із дня складення акта про відповідне порушення.
Колегія суддів наголошує, що початок перебігу позовної давності не може прив`язуватись до дат отримання перевіряючим органом від суб`єкта господарювання певної інформації, чи до дат усунення порушення. Вказані обставини могли би бути використані позивачем при обґрунтуванні поважності підстав пропуску позовної давності з метою подальшого поновлення чи часткового поновлення відповідного строку, однак, у спірних правовідносинах ні прокурор, ні позивачі таких клопотань не заявляли.
Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, у зв`язку із пропуском прокурором позовної давності, у даній справі наявні підстави для відмови у позові повністю.
В свою чергу, суд першої інстанції, неправильно застосувавши положення ст. 256, 257 ЦК України, дійшов помилкового висновку про можливість часткового стягнення спірної суми збитків за період з 26.02.2018 до 27.03.2018 (з урахуванням дати подання позову у дані справі, трирічного строку позовної давності та дати отримання відповідачем дозволу на здійснення викидів).
Відповідно до ч.4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Вказане є підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення.
Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах не застосовуються особливі правила перебігу позовної давності, що визначені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», оскільки вказаний закон набрав чинності 02.04.2020, тобто, після спливу позовної давності у даній справі (16.03.2020).

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При ухваленні рішення у даній справі суд першої інстанції дослідив та встановив наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області та Стрийської міської ради із врахуванням ст. 131-1 Конституції України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 щодо питань представництва прокурором інтересів держави в суді.
У зв`язку з тим, що судова колегія погоджується із правильністю застосування місцевим господарським судом норм Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» та ГПК України щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі, а також у зв`язку з тим, що відповідні обставини та висновки суду першої інстанції не оспорюються жодною із сторін у даній справі, апеляційний господарський суд, керуючись ч.1 ст. 269 ГПК України, не наводить детального обґрунтування своєї постанови у цій частині.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на наведене, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає частковому скасуванню у зв?язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.
У зв?язку із скасуванням рішення місцевого господарського суду, судові витрати за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, підлягають залишенню за прокурором та скаржниками відповідно.
Крім того, як зазначалось вище, у відзивах на апеляційні скарги прокурора та ДЕІ у Львівській області відповідач просив стягнути з позивачів судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та навів орієнтовний (попередній) розрахунок його судових витрат за розгляд справи 914/575/21 Західним апеляційним господарським судом у розмірі 8000,00 грн, на підтвердження чого зобов`язався надати суду відповідні підтверджуючі документи строки, встановлені ГПК України.
28.09.2021 відповідач подав до суду заяву про розподіл судових витрат, до якої долучив докази з метою обґрунтування вартості професійної правничої допомоги, наданої відповідачу адвокатом Огордником О.І., а саме, копії: додатку №4 від 30.08.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги; акта №4 від 27.09.2021 про надані послуги згідно додатка №4 до договору про надання професійної правничої допомоги. 
Колегія суддів зазначає, що з урахуванням вказаних документів, у матеріалах справи наявна наступна сукупність доказів, поданих відповідачем в обґрунтування своєї заяви :
- договір про надання професійної правничої допомоги № 17/2020 від 31.08.2020, укладений між відповідачем та адвокатом Огордником О.І., у якому передбачено надання адвокатським об`єднанням послуг із представництва інтересів клієнта у господарських судах України;
- додаток №4 від 30.08.2021 до вказаного договору, у якому, зокрема, встановлено фіксований розмір адвокатського гонорару за представництво та інтересів клієнта у Західному апеляційному господарському суді у справі №914/575/21 – 8000 грн. У вказаному додатку передбачено, що оплата здійснюється клієнтом на підставі відповідного акта про надані послуги протягом 15-ти календарних днів з дня ухвалення Західним апеляційним господарським судом судового рішення;
- акт про надання правової допомоги №4 від 27.09.2021 на суму 8000 грн., складений на підставі додатку №4 до договору, що охоплює наступні послуги (скорочено): представництво клієнта у Західному апеляційному господарському суді у справі №914/575/21, а саме, підготовка двох відзивів на апеляційні скарги та інші послуги, які будуть надані по мірі розгляду справи судом;
- ордери серії ВС 1094325 та ВС №1099087 від 01.09.2021 та від 27.09.2021, видані відповідачем адвокату Огорднику О.І. на представництво інтересів у Західному апеляційному господарському суді;
- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001025 від 06.06.2018.
З матеріалів справи вбачається, що вказані документи надсилалися на адресу інших учасників даного процесу. В свою чергу, від них не надходило клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із апеляційним розглядом справи. 
Як передбачено ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Суд зазначає, що приписи частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України є аналогічними з приписами частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
В розрізі вищезазначених норм процесуального закону колегія суддів дійшла висновку про непропорційність заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та зазначає, що дослідивши зміст виконаних робіт представником відповідача по наданню правової допомоги у суді апеляційної інстанції у даній справі, суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу у загальній сумі 8000 грн. є надто завищеними з огляду на те, що судовий розгляд відбувався у письмовому провадженні, правова позиція відповідача залишалась незмінною, а з огляду на обсяг наданих адвокатом послуг в суді апеляційної інстанції, їхній розмір не відповідає критерію розумності. Колегія суддів також бере до уваги пасивність поведінки позивача-2 під час апеляційного провадження у даній справі, яка виявилась у тому, що він не висловив ні заперечень проти оскаржуваного рішення, ні згоди з ним, однак, при цьому, в силу вимог закону, несе солідарний обов`язок з відшкодування понесених відповідачем судових витрат.
Зважаючи на наведене в сукупності, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зменшити на 50% заявлений відповідачем розмір судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги з розгляду апеляційних скарг прокурора та позивача-1.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 277, 282, 282 - 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційних скарг Заступника керівника Львівської обласної прокуратури та Державної екологічної інспекції у Львівській області.
Рішення Господарського суду Львівської області від 14.07.2021 у справі 914/575/21 (із урахуванням ухвали Господарського суду Львівської області від 20.07.2021 у вказаній справі) скасувати в частині задоволення позову. В цій частині в позові відмовити.
В решті рішення Господарського суду Львівської області від 14.07.2021 у справі 914/575/21 залишити без змін.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Львівській області (79026, м.Львів, вул. Стрийська, 98, ідентифікаційний код 38057086) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Орфей» (82400, Львівська область, м.Стрий, вул. Нижанківського, 22, ідентифікаційний код 37225658) 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Стрийської міської ради (82400, Львівська область, м.Стрий, вул.Шевченка,71, ідентифікаційний код 26256903) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Орфей» (82400, Львівська область, м.Стрий, вул. Нижанківського, 22, ідентифікаційний код 37225658) 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Господарському суду Львівської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 26.10.2021.

Головуюча суддя          Г.В. Орищин

суддя          Н.А. Галушко

суддя          М.Б. Желік