ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року	Львів	Справа № 460/7605/21 пров. № А/857/18405/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській обл. та Державної податкової служби України на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10.09.2021р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Блок-Маркет» до Головного управління ДПС у Рівненській обл. та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень про відмову в реєстрації податкових накладних, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Друзенко Н.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10.09.2021р., м.Рівне; дата складання повного тексту додаткового рішення суду І інстанції: 10.09.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

27.05.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Блок-Маркет» звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ ДПС у Рівненській обл. про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. № 2556092/40337433 від 09.04.2021р., № 2556088/40337433 від 09.04.2021р., № 2556091/40337433 від 09.04.2021р., № 2556089/40337433 від 09.04.2021р., № 2556090/40337433 від 09.04.2021р., № 2556093/40337433 від 09.04.2021р. щодо відмови позивачу в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних /ЄРПН/; зобов`язати Державну податкову службу /ДПС/ України зареєструвати в ЄРПН податкові накладні ТзОВ «Блок Маркет» № 166 від 02.11.2020р., № 167 від 02.11.2020р., № 170 від 10.11.2020р., № 171 від 10.11.2020р., № 172 від 10.11.2020р., № 175 від 13.11.2020р. у день їх подання на реєстрацію; відшкодувати судові витрати, та витрати, пов`язані з розглядом справи (а.с.1-6).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.79-80).

Ухвалою суду від 13.07.2021р. проведено заміну відповідача по справі – ГУ ДПС у Рівненській обл. на його правонаступника - ГУ ДПС у Рівненській обл. як відокремленого підрозділу ДПС України (а.с.101-102).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.07.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовані рішення Комісії ГУ ДПС у Рівненській обл., яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, № 2556092/40337433 від 09.04.2021р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 166 від 02.11.2020р., № 2556088/40337433 від 09.04.2021р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 167 від 02.11.2020р., № 2556090/40337433 від 09.04.2021р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 172 від 10.11.2020р., № 2556089/40337433 від 09.04.2021р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 171 від 10.11.2020р., № 2556091/40337433 від 09.04.2021р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 170 від 10.11.2020р., № 2556093/40337433 від 09.04.2021р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 175 від 13.11.2020р.; зобов`язано ДПС України зареєструвати в ЄРПН подані ТзОВ «Блок-Маркет» податкові накладні № 166 від 02.11.2020р., № 167 від 02.11.2020р., № 170 від 10.11.2020р., № 171 від 10.11.2020р., № 172 від 10.11.2020р., № 175 від 13.11.2020р. датою їх подання; стягнуто на користь ТзОВ «Блок-Маркет» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6810 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДПС у Рівненській обл. та в сумі 6810 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ДПС України (а.с.108-119).

17.08.2021р. на адресу суду першої інстанції позивачем ТзОВ «Блок-Маркет» скеровано засобами поштового зв`язку заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача ГУ ДПС у Рівненській обл. на його користь понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. (а.с.124-126).

Відповідно до додаткового рішення суду від 10.09.2021р. заяву ТзОВ «Блок-Маркет» про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково; стягнуто на користь позивача судові витрати по сплаті витрат на правничу допомогу, а саме: в сумі 2500 грн. - за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДПС у Рівненській обл. та в сумі 2500 грн. - за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ДПС України (а.с.137-139).

Не погодившись з винесеним додатковим судовим рішенням, його оскаржили відповідачі ДПС України та ГУ ДПС у Рівненській обл., які покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, просить скасувати додаткове рішення суду (а.с.169-170).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що договір про надання правової допомоги № 1 від 20.05.2021р. містить лише загальний перелік послуг, які можуть надаватись адвокатом позивачу.
Також в матеріалах справи є відсутніми докази тих обставин, що витрати, зазначені в акті приймання-передачі наданих послуг від 16.08.2021р., були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Апелянтами ДПС України та ГУ ДПС у Рівненській обл. оскаржується додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат, зокрема, стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 2500 грн. за рахунок бюджетних асигнувань кожного відповідача.

          Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції при визначенні суми відшкодування виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, із врахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Долученими до справи документами позивачем доведено факт надання адвокатом Красовським А.С. правничої допомоги у суді першої інстанції.
Однак, суд не може погодитися із його розміром, позаяк справа № 460/7605/21 є справою незначної складності і розглядалася за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.
З огляду на вказане, суд прийшов до переконання про те, що розрахунок вартості витрат на правову допомогу не є співмірним з часом, витраченим адвокатом на супроводження справи, а також з самою складністю справи.
За наведеного, присудженню позивачу підлягають витрати на правову допомогу, обґрунтована сума яких складає 5000 грн. (50 % від заявленого).

          Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Згідно 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.
За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 10000 грн.
На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено:
договір № 1 від 20.05.2021р. про надання правничої допомоги, за яким таку допомогу позивачу надано адвокатом Красовським А.С. (а.с.127-128);
ордер серії ВК № 1027354 на надання правничої (правової) допомоги, оформленим адвокатом Красовським А.С. (а.с.132);
Акт прийому-передачі наданих послуг від 16.08.2021р. до договору № 1 від 20.05.2021р. про надання правничої допомоги з описом робіт та тривалістю їх виконання (підготовка і подання позовної заяви, аналіз законодавства і судової практики, виготовлення копій), відповідно до якого затрачено 10 годин на загальну суму 10000 грн. (а.с.129);
платіжне доручення № 469 від 14.06.2021р. про оплату юридичних послуг на суму 10000 грн. (а.с.130).
Отже, надані суду матеріали доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу саме в розглядуваній адміністративній справі № 460/7605/21 (у справі наявна заява адвоката про залучення його до участі в судових засіданнях, до якої долучений відповідний ордер – а.с.105, 106).

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини /ЄСПЛ/, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).
Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у п.154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді вивчення та аналізу доказів та судової практики в аналогічних справах, підготовки позову та додатків до нього.
          Враховуючи складність справи, задоволення заявлених позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 5000 грн.

          В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Враховуючи складність розглядуваної справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт (розгляд справи проведено в письмовому провадженні без виклику сторін), витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу саме в розмірі 5000 грн.

          Водночас, у поданій апеляційній скарзі ДПС України та ГУ ДПС у Рівненській обл. обмежили свої доводи лише цитуванням змісту ст.134 КАС України та практики ЄСПЛ, без будь-яких конкретних доводів щодо неспівмірності спірних витрат.
          Звідси, відповідачами не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

          При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими під час вирішення наведеного спору.

          Рішення суду першої інстанції позивачем отримано 16.08.2021р. (а.с.122), заяву про ухвалення додатково рішення скеровано до суду 17.08.2021р. (а.с.133).
          Також у позовні заяву наявне застереження про представлення доказів понесення витрат у зв`язку із розглядом справи протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.
З огляду на викладене, приписи ч.7 ст.139 КАС України зі сторони ТзОВ «Блок-Маркет» є дотриманими.

          Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність висновків суду в частині розподілу судових витрат.
За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат за цим апеляційним провадженням немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду в оскарженій частині, а тому підстав для скасування рішення в цій частині колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській обл. та Державної податкової служби України на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10.09.2021р. в адміністративній справі № 460/7605/21 залишити без задоволення, а вказане додаткове рішення суду – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 17.11.2021р.