17.11.21
22-ц/812/2043/21
                                                          
МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 484/2745/21
Провадження № 22-ц/812/2043/21

 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :
головуючого – Темнікової В.І.,
суддів – Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання – Лівшенком О.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шикері І.А., в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

       В липні 2021 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому, просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10934,10 грн. та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - в розмірі 11474,71 грн.
       В обґрунтування вимог посилалася на те, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 лютого 2020 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та відповідачем - ОСОБА_1 , які від шлюбу мають дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
12 вересня 2016 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області видано виконавчий лист № 484/2487/16-цр про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.08.2016 року до досягнення дитиною повноліття.
Відповідач неналежно виконує свій обов`язок та не надає матеріальної допомоги по утриманню дітей, в наслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.07.2018 року по 01.04.2020 року, яка станом на 01.04.2020 року становить - 14569,56 грн. 
Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Розмір пені за виконавчим листом на доньку ОСОБА_8 складає - 10934,10 грн., а на доньку ОСОБА_4 – 11474,71грн.
Посилаючись на викладене просила позов задовольнити.
Рішенням Первомайського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.08.2016 року на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пеню за прострочення аліментів за період з 01.07.2018року по 31.07.2019 року в розмірі 6448 грн. 23 коп., за період з 01.05.2020 року по 28.02.2021 року 97 грн. 52 коп., а всього - 6545 грн. 75 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.08.2016 року на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пеню за прострочення аліментів за період з 01.07.2018року по 31.07.2019 року в розмірі 5907 грн. 67 коп., за період з 01.05.2020 року по 28.02.2021 року 689 грн. 23 коп., а всього - 6593 грн.90 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1816 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині розподілу судових витрат, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду Миколаївської області від 09 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів по рішенню Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.08.2016 року на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 : пеню за прострочення аліментів за період з 01.07.2018 року по 31.07.2019 року, в розмірі 6448 грн 23 коп., за період з 01.05.2020 року по 28.02.2021 року 97 грн. 52 коп., а всього - 6545 грн 75 коп. та на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пеню за прострочення аліментів за період з 01.07.2018 року по 31.07.2019року, в розмірі 5907 грн 67 коп., за період з 01.05.2020 року по 28.02.2021 року 689 грн 23 коп., а всього - 6593 грн. 90 коп. А також стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 375 грн.
В апеляційній скарзі зазначає, що як вбачається з рішення суду першої інстанції, з відповідача стягнено на користь держави судові витрати в сумі 1816,00 грн.
ОСОБА_2 у своїй позовній заяві просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в загальній сумі 22408,81 грн, отже судовий збір за подання даної позовної заяви позивачкою було сплачено в розмірі 908,00 грн. (позовна заява майнового характеру з ціною позову 22408,81 грн).
У зв`язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, а саме на 41,3 %, то відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 375,00 грн (908,00 * 41,3%).
Посилаючись на викладене, просив задовольнити апеляційну скаргу.
Учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Аналогічні положення містяться в ст. 5 ЦПК України діючої редакції. 
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, та ст.263 ЦПК України діючої редакції).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, та ст. 264 ЦПК України діючої редакції).
Рішення суду зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.
При ухвалені рішення суд першої інстанції виходив із того, що сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.08.2016 року у справі №484/2487/16-ц з ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу)   ОСОБА_1 , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно,  починаючи з  08.08.2016 року до досягнення дитиною повноліття, та на утримання доньки ОСОБА_7 , що народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх  видів заробітку ОСОБА_1 (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно,  починаючи з  08.08.2016 року до досягнення дитиною повноліття.
На підставі вказаного рішення суду були видані виконавчі листи, які на даний час перебувають на виконанні у Первомайському міськрайонному відділі ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), оскільки боржник проживає на території м. Первомайська Миколаївської області.
Відповідач свої зобов`язання за сплатою аліментів у повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Так, відповідно до довідки-розрахунку від 22.06.2021 року № 2740, складеної старшим державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу ДВС Пилипчуком А., заборгованість відповідача по аліментах на утриманні доньки ОСОБА_5 за виконавчим листом №484/2487/16-ц від 12.09.2016 року за період з 01.08.2018р. по 31.05.2021р. становить 10485,63 грн.
Згідно довідки-розрахунку від 22.06.2021 року № 2740, складеної старшим державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу ДВС Пилипчуком А., заборгованість по аліментах на утримання доньки ОСОБА_7 , за виконавчим листом №484/2487/16-ц від 12.09.2016 року за період з 01.08.2018р. по 31.05.2021р., складає 4083,93 грн.
Проаналізувавши дані обставини, а також положення ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» , ст. ст. 141,150, 157, 180, ч.3 ст. 195, ч.1 ст. 196 СК України, правову позицію Велика Палата Верховного Суду викладену у постанові від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, формулу для розрахунку заборгованості, викладену в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №334/7702/16 та постанові Великої Палати Верховного Суду 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, суд погодився з тим, що наданий позивачкою розрахунок пені обрахований вірно і не суперечить вимогам чинного законодавства.
Однак, судом також було встановлено, що з відповідача за рішенням суду, за період з 01.08.2019 року по 01.04.2020 року, вже була стягнута пеня на загальну суму 8526,94 грн., тобто здійснене повне виконання рішення суду, в зв`язку з чим, виконавче провадження було закінчено, на підставі постанови головного державного виконавця Первомайського МВ ДВС Пилипчука А.Ю. від 26.04.2021 року.
За такого суд дійшов висновку, що з наданого позивачкою розрахунку пені, необхідно виключити періоди, за які відповідач фактично розрахувався і вважає, що на утримання доньки ОСОБА_3 з відповідача необхідно стягнути пеню за прострочення сплати аліментів, за період з 01.07.2018року по 31.07.2019 року, в розмірі 6448 грн. 23 коп., за період з 01.05.2020 року по 28.02.2021 року 97 грн. 52 коп., а пеню за прострочення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 за період з 01.07.2018року по 31.07.2019 року, необхідно стягнути в сумі 5907 грн. 67 коп., а за період з 01.05.2020 року по 28.02.2021 року, в розмірі 689 грн. 23 коп., в зв`язку з чим, позов підлягає частковому задоволенню.
Розподіляючи судові витрати, суд виходив з того, що оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позову звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір за дві вимоги немайнового характеру в сумі 1816 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Як убачається зі змісту апеляційної скарги рішення суду відповідачем фактично оскаржується тільки в частині розподілу судових витрат. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення в частині визнання розміру пені та її стягнення апеляційним судом не переглядається взагалі.
Переглядаючи рішення в оскаржуваній частині колегія суддів виходить з наступного.
Згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»  позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів, звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, тому за законом є такою, що звільнена від сплати судового збору, а отже судовий збір нею не сплачувався при подачі позову.
За такого посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачкою було сплачено судовий збір, а тому він повинен частково компенсувати понесені позивачкою витрати на сплату судового збору, не відповідає матеріалам справи.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).
Позовні вимоги ОСОБА_2 містять вимоги майнового характеру про стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10934,10 грн. та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - в розмірі 11474,71 грн.
Якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами (п.13. постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).
Отже, судовий збір, який підлягав сплаті при подачі позову слід визначати з загальної суми позовних вимог у розмірі 22408,81грн.
При цьому колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що позивачкою було заявлено 2 вимоги немайнового характеру, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір за кожну вимогу немайнового характеру окремо.
Підпунктом 1 п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»  судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021р. становив 2270 грн.
Таким чином при подачі позову позивачка мала б сплатити судовий збір у розмірі 908 грн. Проте від сплати судового збору вона звільнена на підставі Закону України «Про судовий збір», як позивач за позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог (58,63%) у розмірі 532,36грн.
При цьому колегія суддів враховує роз`яснення, які містяться в п. 36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»).
Крім того, при прийнятті рішення колегія суддів вважає необхідним також врахувати правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 р. у справі № 161/4985/17 про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.
З урахуванням викладеного рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити, стягнувши з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 532, 36грн., а інші витрати віднести за рахунок держави.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, - 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2021 року в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 532 грн.36 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 22 листопада 2021 року