П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1484/21	
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та стягнення різниці у середньому заробітку після його коригувань в сторону збільшення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі – відповідач, Мін`юст), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - третя особа, Південне МРУЮ), в якому просив: 
- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 14.10.2020р. по день прийняття рішення суду за результатом розгляду цієї справи з розрахунку 728,57 грн. за кожен робочий день з вирахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів;
- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 невиплачену різницю у середньому заробітку після його коригувань в сторону збільшення з розрахунку по 65,57 грн. за кожен робочий день за період з 14.10.2020 р. по день прийняття рішення суду за результатом розгляду цієї справи з вирахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів.    
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12.05.2017р. у справі №821/1757/16, яка допущена до негайного виконання та набрала законної сили, його поновлено на роботі на посаді заступника начальника управління Головного територіального управління юстиції у Херсонській області - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з 28.10.2016р. Це рішення суду виконано відповідачем лише 30.01.2020р., про що було видано наказ №458/к. Водночас, зазначеним наказом його попереджено про наступне припинення державної служби у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Надалі, наказом Міністерства юстиції України від 05.05.2020р. №1616/к позивача знову звільнено з 07.05.2020р. з посади у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Цей наказ скасовано і позивача поновлено на посаді  рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13.10.2020р. у справі №540/1473/20, яке набрало законної сили 20.01.2021р. Рішення суду у справі №540/1473/20 відповідачем не виконано, на роботі його не поновлено, навіть після відкриття виконавчого провадження 23.12.2020р., внаслідок чого позивач не має джерел доходів. Отже, позивач вказує, що з боку відповідача має місце затримка виконання рішення, строк якої в даному випадку починає перебіг з 14.10.2020р. Посилаючись на приписи статті 236 Кодексу законів про працю України, позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Також, позивач зазначив, що за час затримки виконання рішення суду у справі №540/1473/20 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019р. №870 ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області та утворено як юридичну особу Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса), яке є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. У цей же період у Південному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Одеса) підвищився посадовий оклад за посадою, яка є рівнозначною посаді заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Необхідність стягнення вказаних сум з Міністерства юстиції України позивач з посиланням на правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 25.04.2019р. у справі №820/5002/16, мотивує тим, що саме Мінюст є боржником за рішенням суду у справі №540/1473/20 і саме відповідач є відповідальним за затримку виконання рішення.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року – позов задоволено частково. 
Стягнуто з Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. А.Городецького, 13, код ЄДРПОУ 00015622) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 15 жовтня 2020 року по 22 червня 2021 року в сумі 123 856,90 (сто двадцять три тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн. 90 (дев`яносто) коп., з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. А.Городецького, 13, код ЄДРПОУ 00015622) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 468 (чотириста шістдесят вісім) грн. 55 (п`ятдесят п`ять) коп.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.

В апеляційній скарзі, Міністерство юстиції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 22 червня 2021 року – скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13.10.2020р. у справі №540/1473/20 є неможливим у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Оскільки, відповідно до рішення суду у справі №540/1473/20 позивача поновлено на конкретній посаді, а не на будь-якій іншій та не на будь-якій роботі в органах юстиції, і державний орган, в якому його поновлено на посаді – ліквідований, вина відповідача у невиконанні судового рішення відсутня, що є підставою для відмови в позові. Також, відповідач зазначає, що за змістом норм чинного законодавства, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України “Про оплату праці”, тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника”. Щодо цього апелянт зазначає, що правова природа заявлених Позивачем вимог про виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення визначається положенням статті 236 КЗпП України, а отже, законним та обгрунтованим є застосування до них вимог положень частини першої статті 233 КЗпП України, оскільки заявлені позивачем вимоги не відносяться до вимог щодо порушення законодавства про оплату праці, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою, а є видом відповідальності роботодавця, та обмежуються тримісячним строком звернення працівника до суду. При цьому, позивач покликався на постанову Верховного Суду від 21.04.2021 року у справі № 461/1303/193. 
Враховуючи, що, у даному випадку строк позовної давності починається з 14.10.2020р, на думку апелянта, позивачем пропущено тримісячний строк звернення д суду із заявленими позовними вимогами, а тому позовна заява підлягала залишенню без розгляду судом першої інстанції. Крім того, відповідач вказав на те, що суд першої інстанції помилково розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки посада позивача, згідно до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції», відноситься до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище зокрема, посади яких належать до посад державної служби категорії «А» або «Б».

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. 

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи,  перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що  апеляційна скарга підлягає  задоволенню  з таких мотивів. 

Після з`ясування обставин справи та дослідження доказів, апеляційний суд перейшов у письмове провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12.05.2017р. у справі №821/1757/16, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017р., визнані неправомірними та скасовані накази Міністерства юстиції України від 28.10.2016р. №4998/к "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 " та Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 28.10.2016р. №2182/1 "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ", а ОСОБА_1 поновлений на посаді заступника начальника управління Головного територіального управління юстиції у Херсонській області - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з 28.10.2016р. В частині поновлення позивача на посаді - постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 12.05.2017р. допущена до негайного виконання.

На виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 12.05.2017р. у справі № 821/1757/16 наказом від 30.01.2020р. № 458/к   ОСОБА_1 поновлений на посаді заступника начальника управління Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з 28.10.2016р.

30.01.2020р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019р. №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції", ОСОБА_1 попереджений про припинення державної служби на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Херсонській області та звільнення із займаної посади не раніше двох місяців з дня попередження.

05.05.2020р. наказом № 1614/к ОСОБА_1 з 30.06.2019р. присвоєний черговий 4 ранг державного службовця в межах категорії  "Б" посад державної служби.

Наказом Міністерства юстиції України від 05.05.2020р. № 1616/к ОСОБА_1 звільнений з посади заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з 07.05.2020р. відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з припиненням державної служби. Підстава: постанова Кабінету Міністрів України від 09.10.2019р. № 870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції".

06.05.2020р. Головне територіальне управління юстиції у Херсонської області прийняло наказ № 19/2 "Про оголошення наказу Міністерства юстиції України "Про звільнення від 05.05.2020р. № 1616/к".

Вказані обставини установлені рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13.10.2020р. у справі №540/1473/20 у спорі між тими самими сторонами, яке набрало законної сили, а тому вони не підлягають доказуванню.

Не погоджуючись із наказами Міністерства юстиції України від 05.05.2020р. № 1616/к та Головного територіального управління юстиції у Херсонської області №19/2 від 06.05.2020р., позивач оскаржив їх до суду.

Ці накази визнані протиправними і скасовані рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13.10.2020р. у справі №540/1473/20, яким позивача також поновлено на посаді заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонської області з 08 травня 2020 року та в цій частині рішення допущено до негайного виконання.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021р. залишено без змін рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13.10.2020р. у справі №540/1473/20, отже воно набрало законної сили.

Херсонським окружним адміністративним судом у справі №540/1473/20 видано виконавчий лист № 540/1473/20 від 28.10.2020р. (в порядку негайного виконання), за яким боржника – Міністерство юстиції України зобов`язано поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонської області з 08 травня 2020 року.
Боржником у виконавчому провадженні є Міністерство юстиції України.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби  Міністерства юстиції України від 23.12.2020р. ВП№63970440 за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження.

На час розгляду даної справи судом першої інстанції, рішення суду у справі №540/1473/20 Міністерством юстиції України не виконано.

Судом  апеляційної інстанції також встановлено, що Наказом Міністерства юстиції України від 28.09.2021 року № 2356/к скасовано Наказ Міністерства юстиції України від 05.05.2020 № 1616/к та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонської області.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що згідно  ст. 236 КЗПП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Водночас, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача різниці у середньому заробітку після його коригувань в сторону збільшення, то суд зазначив, що на час виникнення спірних правовідносин правова норма, яка передбачала таке коригування, а саме: пункт 10 Порядку №100, виключена згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. №1213.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку. 

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Основного закону України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частина 1 ст.129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За приписами ч. 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
       
Згідно з ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З урахуванням вказаних вище вимог законодавства убачається, що відповідно до ст. 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

У п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 820/2894/16.   

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що нормами КЗпП України чітко розмежовано підстави стягнення «середнього заробітку за час вимушеного прогулу», який згідно норм ч. 2 ст. 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення «середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі», який за нормами ст. 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 821/1678/16. 

Як вірно встановлено судом, при винесенні рішення про поновлення на посаді ОСОБА_1 , судом було вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 540/1473/20 стягнуто на користь ОСОБА_1 з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області  середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.05.2020 р. по 13.10 2020 р. у сумі 79  414 грн. 13 коп. 

Водночас, звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив, що на посаді він поновлений не був, що, в свою чергу, свідчить про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на отримання середнього заробітку за час такої затримки, в силу приписів ст. 236 КЗпП України.

Тобто, період, щодо якого звернувся позивач з позовом у даній справі, не відноситься до періоду, за який підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, а є періодом, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирішення питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення 
Херсонського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 540/1473/20 є передчасним, оскільки на час винесення рішення судом першої інстанції 
ОСОБА_1 не було поновлено на посаді заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонської області.

При цьому, вказане перешкоджає суду здійснити розрахунок належних до стягнення сум, оскільки неможливо встановити період затримки виконання судового рішення у справі 540/1473/20 про поновлення позивача на посаді.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 640/15058/19. 

Щодо доводів скаржника про пропущення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, то колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Виходячи з буквального тлумачення зазначеної норми, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Офіційне тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України дав Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9-рп/2013.

Зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 зазначається: «В аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат».

Крім того, згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з:

Основної заробітної плати. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

Додаткової заробітної плати. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

Інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин частини другої статті 233 КЗпП України та можливістю звернення до суду з вимогою стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі без обмеження будь-яким строком.

При цьому, з аналізу частини другої статті 233 КЗпП України, а також з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, висновується, що для застосування названої норми наявність трудових відносин не вимагається.

Також, є усталеною практика Верховного Суду щодо строків звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника. Зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 808/1271/18, від 02 жовтня 2019 року у справі №823/1507/18, від 24 грудня 2020 року у справі №807/2434/15 та від 22 квітня 2021 року у справі № 826/8789/18 Верховний Суд дійшов висновку, що звернення до суду з таким позовом не обмежується будь-яким строком.

До того ж, у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 807/2434/15 Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та дійшов висновку, що така вимога є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати частину другу статті 233 КЗпП України.

Наведена практика також узгоджується із викладеними в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 460/52/20 висновками, які були враховані судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи.

Аргументи скаржника про те, що оскаржуване рішення ухвалене без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 461/1303/19, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки правовідносини у справі, яка розглядається апеляційним судом виникли з приводу звільнення з публічної служби, а тому саме висновки Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду, на які вище посилався суд апеляційної інстанції, є релевантними  до  спірних правовідносин.
Крім того, колегія суддів зазначає про таке. 
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями статті 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Зміст позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі дозволяє зробити висновок, що спір у цій справі виник з приводу звільнення з публічної служби.
Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо, зокрема,  прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Отже, для вирішення питання за правилами якого позовного провадження необхідно розглядати спір щодо  прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановлювати чи не належить позивач до осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до Закону України "Про запобігання корупції". В іншому випадку такий спір належить розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно з приміткою до статті 50 Закону України "Про запобігання корупції", до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, зокрема, віднесено особи, посади яких належать до посад державної служби категорії «А» або « Б». 
Як встановлено судом, позивача було звільнено з посади заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.
05.05.2020р. наказом № 1614/к ОСОБА_1 з 30.06.2019р. присвоєний черговий 4 ранг державного службовця в межах категорії  "Б" посад державної служби.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про державну службу» вказана посада позивача належить до посад державної служби категорії «Б».

Оскільки, як зазналось вище, особа, посада якої належить до посад державної служби категорії «А» або « Б», належить до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, то спір щодо  прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби за його участі в якості позивача, не може розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження та повинен розглядатись за правилами загального позовного провадження.
В порушення цього правила судом першої інстанції розглянуто спір у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
Апелянт в суді першої інстанції також звертав увагу суду на вказані порушення норм процесуального права.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
3. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо:
7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Керуючись ст.ст. 315,  317,  321,  322,  325 КАС України, суд – 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України – задовольнити. 

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та стягнення різниці у середньому заробітку після його коригувань в сторону збільшення, - скасувати. 

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовити.  

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного судового рішення 22 жовтня 2021року. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шеметенко Л.П.    Турецька І.О.