ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 листопада 2021 року                                                        м.Суми
Справа №585/3569/18 
Номер провадження 22-ц/816/1645/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
треті особи – Рогинська сільська рада Роменського району Сумської області, ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції, у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Цюпки Олександра Віталійовича
на рішення   Роменського   міськрайонного   суду  Сумської області від   13 липня 2021 року, у складі судді Євтюшенкової В.І., ухвалене у м. Ромни, повний текст якого складено 13 серпня 2021 року, 

                                                      в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Цюпку О.В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Рогинська сільська рада Роменського району Сумської області, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним з підстав, визначених ст. 231 ЦК України як такий, що вчинений внаслідок застосування до спадкодавця психічного тиску.
Свої вимоги мотивувала тим, що вона є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , який з 2015 року проживав у с. Плужникове Роменського району разом з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті сина останньої. Загалом, її батько опікувався ОСОБА_6 близько 20 років. Вказувала, що вона та її чоловік постійно допомагали ОСОБА_5 і ОСОБА_6 продуктами харчування, ліками, роботою по господарству, тощо. ОСОБА_6 мала онуку, яка проживає в Білорусії, проте, за згодою останньої, 19.09.2017 року ОСОБА_6 склала на користь позивачки заповіт. Після того, як ОСОБА_5 ампутували ногу, він та ОСОБА_6 прийняли рішення про необхідність переїзду на проживання до позивачки, яка мешкає в с. Овлаші Роменського району. Але зробити  цього  не  встигли,  оскільки  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Онука ОСОБА_6 та позивачка разом вирішили, що відразу після поховання батька, ОСОБА_1 забере ОСОБА_6 жити до себе. На час поховання ОСОБА_5 за ОСОБА_6 на прохання позивачки доглядали сусіди. Після похорон, приїхавши до ОСОБА_6 зі своїм чоловіком, у будинку останньої вони зустріли відповідачів – голову Галківської сільської ради ОСОБА_2 та його дружину ОСОБА_3 , які вигнали їх з будинку. При цьому ОСОБА_1 бачила у будинку розкидані речі та ОСОБА_6 , яка плакала. Увечері, від сусідів вона дізналась, що відповідачі повезли ОСОБА_6 на машині. Після цього, зв`язок з останньою перервався. 05 квітня 2018 року вона звернулась до Роменського ВП із заявою про притягнення відповідачів до кримінальної відповідальності. Їй телефонував ОСОБА_2 і пропонував поділити спадщину (паї) ОСОБА_6 на двох, а коли вона відмовила йому, сказав, що зробить так, що їй взагалі нічого не залишиться. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, а 31 липня 2018 року позивачу стало відомо про те, що перед смертю остання склала новий заповіт на відповідача. Посилаючись на те, що вказаний заповіт є недійсним, оскільки він був вчинений ОСОБА_6 під психічним примусом відповідачів та їх родичів, просила позов задовольнити.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8640 грн витрат на правову допомогу.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Цюпка О.В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що надані позивачем докази свідчать про наявність правових підстав для визнання недійсним заповіту ОСОБА_6 від 24 квітня 2018 року, як такого, що складений поза її волею у зв`язку із застосуванням родиною ОСОБА_7 щодо неї насилля психологічного характеру. Проте, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 89, 263, 265 ЦПК України не надав належної оцінки вказаним доказам та немотивовано відхилив їх.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Цюпки О.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти скарги відповідача ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Галка Роменського району, батьками її вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » (т.1, а.с. 5,6). 
ІНФОРМАЦІЯ_5 батько позивачки – ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19 березня 2018 року (т. 1, а.с. 7).
19 вересня 2017 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося заповіла ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Білашенко Л.В. та зареєстровано в реєстрі № 1651 (т.1, а.с. 8).
05 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Роменського ВП ГУНП в Сумській області із заявою про злочин, в якій зазначала про те, що разом з батьком здійснювала догляд за ОСОБА_6 . Коли батько захворів і був у лікарні, хотіла забрати її до себе, але ОСОБА_6 відмовилась, сказала, що хоче жити у своєму будинку, а тому майже місяць з нею знаходився чоловік ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 батько заявниці помер. Після його поховання вона з чоловіком приїхали до ОСОБА_6 , привезли їй ліки та продукти харчування. В будинку ОСОБА_11 знаходився ОСОБА_2 та його дружина, всі речі в будинку були розкидані, ОСОБА_6 була залякана (трусилась і плакала). ОСОБА_1 з чоловіком запропонувала ОСОБА_12 поїхати з ними, а ОСОБА_7 заявили їм, що вони ніхто і повинні покинути будинок. Того ж дня ОСОБА_7 забрали ОСОБА_6 до себе, а ОСОБА_13 зателефонував їй і вимагав документи на земельні паї, потім ще декілька разів телефонував і вимагав віддати йому заповіт та документи на земельні ділянки, після відмови це зробити, повідомив що тепер по доброму вирішити це вже не вийде. У заяві ОСОБА_1 просила порушити кримінальне провадження проти ОСОБА_2 та його дружини за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 146, 189, 364 КК України (т.1, а.с. 9).
Вказана заява була внесена до ЄРДР, кримінальне провадження № 12018200100000295 від 17 квітня 2018 року з правовою кваліфікацією - ст. 146 ч.1 КУпАП (т.1, а.с. 10). 
31 травня 2018 року слідчим СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №12018200100000295 від 17.04.2018 року у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 146 КК України (т.1, а.с. 64).
Судом досліджено матеріали указаного кримінального провадження та встановлено, що 29 січня 2019 року постанова від 31.05.2018 про закриття кримінального провадження скасована, прийнято рішення про внесення відомостей про відновлення кримінального провадження до ЄРДР у зв`язку з передчасним прийняттям слідчим рішення про закриття кримінального провадження (а.с. 50 матеріалів кримінального провадження №12018200100000295) .
17 квітня 2019 року слідчим СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області у даному кримінальному провадженні винесено постанову про його закриття у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. Крім того, в указаній постанові слідчий прийшов до висновку про відсутність в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 146 КК України (а.с. 56-57 матеріалів кримінального провадження №12018200100000295).
При проведенні перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин слідчим СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області Калівошкою І.М. було допитано ОСОБА_6 , яка пояснила, що ще як вона жила разом з ОСОБА_14 пропонувала їм переїхати до неї, але вони відмовились. Пізніше вона приводила до них додому якусь жінку, казала, що це нотаріус, але вона нічого не підписувала. ОСОБА_15 поводилася відносно неї нахабно та ображала її. Вона плакала і просила ОСОБА_16 забрати її до себе від ОСОБА_15 . Коли вона жила сама, ОСОБА_15 не прала її речі та не прибирала. ОСОБА_13 забрав її до себе і доглядає (т.1, а.с. 66-67).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_2 , виданим повторно 03 липня 2018 року (т.1, а.с. 11).
Відповідно до довідки форми № 106/0 №18, що видається для поховання, причина смерті ОСОБА_6 – хронічна серцево-судинна недостатність ІІІ ст., атеросклеротична хвороба серця (т.1, а.с. 59, зворот).
Вказане підтверджується і лікарським свідоцтвом про смерть № 18 від 06.06.2018 року (т.1, а.с. 60).
З Витягу зі Спадкового реєстру № 52806536 від 31.07.2018 року (заповідач ОСОБА_6 ) вбачається, що заповіт, номер у спадковому реєстрі 61249751 від 19 вересня 2017 року, номер в реєстрі нотаріальних дій 1651 на підставі заяви 59294209 скасовано. 
24 квітня 2018 року посвідчено заповіт (чинний), номер у спадковому реєстрі 136, місце посвідчення Рогинська сільська рада, заповідач ОСОБА_6 (т.1, а.с. 12-13).
24 квітня 2018 року ОСОБА_6 було складено заповіт, посвідчений секретарем Рогинської сільської ради Роменського району Глазьковим І.Ю., відповідно до якого вона все своє майно заповіла ОСОБА_3 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 136 (т.1, а.с. 58).
Згідно з довідкою Галківської сільської ради Роменського району від 16.10.2018 року № 322 ОСОБА_2 проводив похорони ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за власний рахунок (т.1, а.с. 56).
З довідки Галківської сільської ради Роменського району від 16.10.2018 року № 323 убачається, що ОСОБА_6 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але з березня 2018 року проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею проживали: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 (т.1, а.с. 57).
Після смерті ОСОБА_6 приватним нотаріусом Селезньовою Т.О. заведено спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 62866772, номер у нотаріуса 42/2018 (т.1, а.с. 58, зворот).
Разом з тим, на підставі поданих сторонами доказів, пояснень свідків судом встановлено, що особу ОСОБА_6 та її дієздатність під час складення заповіту перевірено уповноваженою на те особою - секретарем сільської ради, на яку покладено обов`язки із вчинення нотаріальних дій на території відповідної сільської ради.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено, що заповіт був вчинений ОСОБА_6 під психічним примусом відповідачів та їх родичів. Обставини, які могли б вплинули на волевиявлення заповідача, судом не встановлені.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За ст. 1223 ЦК України  право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Згідно із положеннями ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Частиною 1 та 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Відповідно до ч.1-3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу.
За приписами ст.231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного миску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.
При ухваленні судового рішення суд першої інстанції врахував вказані норми та, оцінивши у сукупності зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 за життя двічі реалізувала своє право скласти заповіт і визначити спадкоємця свого майна. 19 вересня 2017 року з власної волі ОСОБА_6 склала заповіт на ОСОБА_1 , а 24 квітня 2018 року – на ОСОБА_3 .
Посилання позивача на те, що другий заповіт був вчинений під психологічним тиском відповідачів та їх родичів не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи і спростовуються показами свідка ОСОБА_20 , який будучі секретарем сільської ради, посвідчував спірний правочин. Так, останній пояснив суду, що ОСОБА_6 під час складання заповіту була при здоровому глузді, повністю розуміла значення своїх дій, чітко та вірно орієнтувалась у датах. До того ж свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 пояснили, що спадкодавець до останнього була адекватною і розуміла значення своїх дій.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваний заповіт був складений поза волею ОСОБА_6 у зв`язку із застосуванням родиною ОСОБА_7 щодо неї насилля психологічного характеру, оскільки ні показання свідків, ні надані суду письмові докази не підтверджують цього факту. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заповіт ОСОБА_6 був посвідчений у встановленому законом порядку та уповноваженою на це особою. Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне її волевиявлення, й обставини, які вплинули на зміну волевиявлення заповідача, судом не встановлені.
Враховуючи викладене, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження. 
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367 - 369,  п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390  ЦПК України, апеляційний суд   
                                           п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Цюпки Олександра Віталійовича залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.  
      
Головуючий -                                                                                       О.Ю. Кононенко 

Судді:                                                                                                     О.І. Собина

                                                                                                                С.С. Ткачук