Номер провадження: 22-ц/813/6215/21 
Номер справи місцевого суду: 491/612/19
Головуючий у першій інстанції Панчук А. І.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.11.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., 
Дришлюка А.І..,
при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Свиди Катерини Володимирівни в інтересах Приватного підприємства «Агрос-Юг» на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 24 грудня 2020 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгросоюз ЛТД» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Агрос-Юг» про визнання договорів оренди недійсними та визнання договору оренди укладеним,-

В С Т А Н О В И В:
27 червня 2019 року ТОВ «Украгросоюз ЛТД» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ПП «Агрос-Юг» про визнання договорів оренди недійсними та визнання договору оренди укладеним.
17 грудня 2020 року ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 24 грудня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду.
22 грудня 2020 року від ПП «Агрос-Юг» надійшла заява про стягнення судових витрат з ТОВ «Украгросоюз» ЛТД».
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 24 грудня 2020 року заяву ПП «Агрос-Юг» залишено без розгляду у зв`язку із тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
В апеляційній скарзі ПП «Агрос-Юг» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою направити справу для продовження розгляду заяви про стягнення судових витрат, посилаючись на порушення норм процесуального права.
У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно. 
Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 30 листопада 2021 року. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.
Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами  ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.
Встановлено, що 27 червня 2019 року ТОВ «Украгросоюз ЛТД» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ПП «Агрос-Юг» про визнання договорів оренди недійсними та визнання договору оренди укладеним.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 лютого 2020 року відкрито провадження по справі.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 грудня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
22 грудня 2020 року від ПП «Агрос-Юг» надійшла заява про стягнення судових витрат з ТОВ «Украгросоюз ЛТД» на підставі ст. 142 ЦПК України.
Однак, ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 24 грудня 2020 року заяву про стягнення судових витрат залишено без розгляду у зв`язку із порушенням правил підсудності, оскільки спір щодо повернення судових витрат виник між двома юридичними особами, а тому ці відносини регулюються Господарсько-процесуальним кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно із частиною першою, пунктуом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Залишення позовної заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.
Процесуальний порядок вирішення судом питання про розподіл судових витрат, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду, передбачений ч. ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України.
Таким чином, процесуальне питання щодо розподілу судових витрат, в разі залишення позову без розгляду, може бути вирішено судом шляхом постановлення ухвали в порядку та на підставах, передбачених ст.142 ЦПК України з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України, на яку відповідач посилається як на підставу стягнення судових витрат з позивача, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Частиною 6 статті 142 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його виконанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини 9 статті 141 цього Кодексу.
Така ж позиція висловлена у п. 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а саме, що в разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.
З аналізу наведених норм вбачається, що розподіл судових витрат між сторонами здійснює той самий суд, який здійснював розгляд справи, в межах того самого провадження, як безпосередньо в ухвалі про залишення позову без розгляду, так і після ухвалення судового рішення шляхом ухвалення додаткового рішення за умови надання стороною відповідних доказів понесення судових витрат.
Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Вимоги ст. 19 ЦПК України застосовуються лише щодо поданих особами позовів, і аж ніяк не стосовно заяв про розподіл судових витрат, понесених стороною під час розгляду відповідної справи.
Статтею 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, в тому числі, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в силу положень ст. 379 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, формально поставився до передбачених законом вимог, що призвело до постановлення помилкової ухвали, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасуванні ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду заяви про стягнення судових витрат до суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Свиди Катерини Володимирівни в інтересах Приватного підприємства «Агрос-Юг» задовольнити, ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 24 грудня 2020 року скасувати.
Цивільну справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про стягнення судових витрат. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає. 
Повний текст судового рішення складено: 30 листопада 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький 

Р.Д.Громік 

А.І.Дришлюк