ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

02 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/9405/21	
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИЛА:
У червні 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд: визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні йому категорії особи «ветеран війни, нагороджений за бойові дії - одним орденом» з 03.01.2018 року та нарахуванні з цього часу і виплаті йому пенсії за особливі заслуги перед Україною до основної пенсії у розмірі 34% згідно Закону України від 01.06.2000 року № 1767-ІІІ «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» із урахуванням уже виплаченої суми коштів протиправними; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області встановити ОСОБА_1 категорію особи «ветеран війни, нагороджений за бойові дії - одним орденом» з 03.01.2018 року та нарахувати з цього часу і виплатити йому пенсію за особливі заслуги перед Україною до основної пенсії у розмірі 34% згідно Закону України від 01.06.2000 року № 1767-ІІІ «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» із урахуванням уже виплаченої суми коштів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 03.01.2018 року отримує пенсію по інвалідності згідно Закону № 2262-ХІІ та йому як ветерану війни, нагородженому за бойові дії одним ордером, належить надбавка до основної пенсії у розмірі 34%, у зв`язку з чим, він звернувся до Головного управління із заявою, в якій просив переглянути його категорію особи з особливими заслугами перед Україною та встановити йому відповідну категорію особи, яка має особливі заслуги перед Україною, та здійснювати доплату надбавки до основної пенсії у розмірі 34% згідно вказаного Закону (тобто, встановити категорію особи «ветеран війни, нагороджений за бойові дії - одним орденом»), починаючи з 03.01.2018 року. Однак, як зазначає позивач, Головне управління надало йому лист-відповідь, в якому без пояснених причин у цьому відмовило. Позивач вважає, що Головним управлінням протиправно порушуються вимоги Закону України від 01.06.2000 року № 1767-ІІІ «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», чим порушуються йоо права, які закріплені в Конституції України.
02 липня 2021 року ухвалою суду заяву позивача про поновлення строку звернення до суду задоволено та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду, прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Ухвалою суду від 02 липня 2021 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Пенсійний фонд України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та нарахуванні з 03.01.2018 року йому пенсії за особливі заслуги перед Україною до основної пенсії у розмірі 34% згідно Закону України від 01.06.2000 року № 1767-ІІІ «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» із урахуванням виплачених сум. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22.03.2021 року № 7 про відмову в збільшенні пенсії за особливі заслуги ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 з 03.01.2018 перерахунок та нарахування пенсії за особливі заслуги перед Україною до основної пенсії у розмірі 34% згідно Закону України від 01.06.2000 року № 1767-ІІІ «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» із урахуванням виплачених сум. Зобов`язано Пенсійний фонд України у відповідності до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» здійснити фінансування виплати перерахованої ОСОБА_1 з 03.01.2018 року пенсії за особливі заслуги перед Україною до основної пенсії у розмірі 34% згідно Закону України від 01.06.2000 року № 1767-ІІІ «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною». У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач - ГУПФУ в Одеській області надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин у справі, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що позивачу встановлена надбавка за особливі заслуги у розмірі 25% згідно п. 6 ст. 1 Закону № 1767 Комісією з встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною виконавчого органу Київської міської ради 08.12.2016 року та при зверненні до ПФУ у 2021 році позивач нових даних не надав, а тому, відсутні підстави для збільшення надбавки за особливі заслуги. Крім того, апелянт вказує, що позивачем порушено строк звернення до суду з даним позовом.
Також, не погоджуючись з таким рішенням, відповідач - Пенсійний фонд України надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин у справі, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що Пенсійний фонд України позбавлений можливості здійснювати фінансування пенсії окремого одержувача, оскільки не складає список таких одержувачів та не володіє інформацією про одержувачів, включених до нього, а тому, зобов`язання про здійснення фінансування виплати пенсії безпосередньо позивачу, покладене судом першої інстанції, на думку апелянта, не узгоджується з чинним законодавством та рішення суду першої інстанції ухвалене без урахування можливості реального виконання такого зобов`язання Фондом. Також, апелянт вважає, що покладаючи на ПФУ зобов`язання щодо здійснення фінансування виплати пенсії безпосередньо позивачу, суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог. Крім того, апелянт вказує на порушення судом першої інстанції ст. 48 КАС України при вирішенні питання щодо залучення його в якості другого відповідача та відповідно задоволення вимог, які не заявлялись позивачем. 
Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ГУПФУ в Одеській області підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ПФУ - частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 03.07.2017 року.
Указом Президента України № 238/2019 від 02.12.2016 року позивача нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІ ступеня та на підставі цього комісією з встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) згідно протоколу № 13 від 26.12.2016 року позивачу збільшено з 08.12.2016 року розмір встановленої надбавки за особливі заслуги перед Україною відповідно до статті 10 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», встановивши її в розмірі 25% від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність згідно п. 6 статті 1 вказаного Закону.
З 03.01.2018 року позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, розмір пенсії позивача обчислюється з урахуванням надбавки за особливі заслуги (24%) згідно п. 6-8 ст. 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною».
01.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив переглянути та перерахувати розмір надбавки за особливі заслуги перед Україною та встановити її в розмірі 34% від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. До вказаної заяви позивачем додано, зокрема, довідку про участь у АТО.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за результатами розгляду вказаної вище заяви позивача прийнято рішення № 7 від 22.03.2021 року про відмову в збільшенні пенсії за особливі заслуги ОСОБА_1 , в якому зазначено: «Відмовити в збільшенні ОСОБА_1 надбавки до пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 01.06.2000 року № 1767 «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», постанови КМУ від 08.02.1994 року № 63 із змінами та згідно з наказом Міністерства соціальної політики України від 27.12.2017 року № 2054 «Про затвердження Схеми визначення розмірів надбавок до пенсії, на яку має право особа згідно із законом, залежно від заслуг перед Україною відповідно до Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», нагородженого в мирний час орденом ОСОБА_2 та орденами Богдана Хмельницького III та II ступеня. Згідно з витягом із протоколу № 13 засідання комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Київській міській державній адміністрації від 26.12.2016 року ОСОБА_1 було встановлено розмір пенсії за особливі заслуги перед Україною в розмірі 25% від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність. Орден Богдана Хмельницького II ступеня, отриманий за участь в операції об`єднаних сил (раніше АТО), не є бойовим, тому що ці дії не визнані бойовими діями на території України. Нагороди, отримані за участь в ООС вважають нагородами, отриманими у мирний час. Відповідно до Схеми визначення розмірів надбавок до пенсії, на яку має право особа згідно із законом, залежно від заслуг перед Україною відповідно до Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», затвердженої наказом Міністерства соціальної політики від 27.12.2017року № 2054, розмір надбавки до пенсії особи, нагородженої трьома орденами України становить 25 відсотків, тому для збільшення розміру надбавки підстав немає».
Позивач, вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні йому категорії особи «ветеран війни, нагороджений за бойові дії - одним орденом» з 03.01.2018 року та нарахуванні з цього часу і виплаті йому пенсії за особливі заслуги перед Україною до основної пенсії у розмірі 34% згідно Закону України від 01.06.2000 № 1767-ІІІ «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» із урахуванням уже виплаченої суми коштів, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у зоні Операції об`єднаних сил (раніше АТО) на території ООС здійснюються бойові дії, ОСОБА_1 з 2014 року фактично брав активну участь у бойових діях в зоні проведення АТО та ООС, про що свідчить нагородний лист, - відтак, відповідач неправомірно відмовив позивачу у перерахунку його пенсії за особливі заслуги перед Україною та вимога позивача щодо визнання протиправними дій підлягає задоволенню частково шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та нарахуванні з 03.01.2018 йому пенсії за особливі заслуги перед Україною до основної пенсії у розмірі 34% згідно Закону України від 01.06.2000 року № 1767-ІІІ «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» із урахуванням виплачених сум.
Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні йому категорії особи «ветеран війни, нагороджений за бойові дії - одним орденом» з 03.01.2018 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області встановити ОСОБА_1 категорію особи «ветеран війни, нагороджений за бойові дії - одним орденом» з 03.01.2018 року задоволенню не підлягають, оскільки позивач з такими вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не звертався та останній позивачу у цьому не відмовляв.
Також, суд першої інстанції вказав, що постановою КМУ від 16 грудня 2020 року № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» внесено зміни до деяких постанов Уряду та визначено, що Пенсійному фонду України до 1 квітня 2021 року необхідно провести підготовчі технічні заходи для забезпечення переходу до централізованого фінансування виплати пенсій.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 (в редакції Постанови № 1279), Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що з 01 квітня 2021 року повноваження щодо виплати нарахованої пенсії перейшли від головних управлінь до Пенсійного фонду України.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача в частині зобов`язання здійснити виплату пенсії слід звернути до Пенсійного фонду України.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на викладене. 
Згідно ст. 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» від 1 червня 2000 року № 1767-ІІІ (в редакції станом на момент призначення позивачу пенсії по інвалідності, далі - Закон № 1767-ІІІ) пенсії за особливі заслуги перед Україною (далі - пенсії за особливі заслуги) встановлюються громадянам України, зокрема:
- п. 2) ветеранам війни, нагородженим за бойові дії орденом, медаллю «За відвагу» або медаллю Ушакова, незалежно від часу нагородження; 
- п. 6) особам, відзначеним почесним званням України, колишніх Союзу РСР та Української РСР «заслужений», державними преміями України, колишніх Союзу РСР та Української РСР, нагородженим одним із орденів України або колишнього Союзу РСР, Почесною грамотою Президії Верховної Ради Української РСР або Грамотою Президії Верховної Ради Української РСР, а також особам, яким до 1 січня 1992 року було встановлено персональні пенсії союзного чи республіканського значення; 
Відповідно до вимог ст.ст. 2-5 Закону № 1767-ІІІ пенсії за особливі заслуги встановлюються територіальним органом Пенсійного фонду України. 
За цим Законом встановлюються пенсії: за віком; по інвалідності; у разі втрати годувальника; за вислугу років.
Пенсії за особливі заслуги встановлюються громадянам, зазначеним у статті 1 цього Закону, які мають право на пенсію за віком, по інвалідності, у разі втрати годувальника та за вислугу років відповідно до закону.
Пенсія за особливі заслуги встановлюється як надбавка до розміру пенсії, на яку має право особа згідно із законом, у таких розмірах прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність:
- від 35 до 40 відсотків - особам, зазначеним у пунктах 1 і 8 статті 1 цього Закону;
- від 25 до 35 відсотків - особам, зазначеним у пунктах 2-5 статті 1 цього Закону;
- від 20 до 25 відсотків - особам, зазначеним у пунктах 6 і 7 статті 1 цього Закону.
Розмір надбавки визначається згідно із схемою визначення розмірів надбавок залежно від заслуг перед Україною, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. У разі якщо особа одночасно має право на надбавку з кількох підстав, передбачених статтею 1 цього Закону, встановлюється надбавка, що є більшою у максимальному розмірі.
Пенсія за особливі заслуги встановлюється з дня звернення за встановленням пенсії або з дня набуття права на неї, якщо звернення за її встановленням відбулося не пізніше 12 місяців з дня набуття права. Днем звернення за встановленням пенсії за особливі заслуги вважається день прийому заяви про встановлення пенсії за особливі заслуги з усіма необхідними документами. Якщо заява про встановлення пенсії за особливі заслуги надсилається поштою і до неї додаються всі необхідні документи, днем звернення за встановленням пенсії за особливі заслуги вважається дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. У разі якщо до заяви додані не всі необхідні документи, територіальний орган Пенсійного фонду України повідомляє заявникові, які документи мають бути подані додатково. Якщо такі документи будуть подані не пізніше трьох місяців з дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, днем звернення за встановленням пенсії за особливі заслуги вважається день прийому або відправлення заяви про встановлення такої пенсії.
У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність, територіальний орган Пенсійного фонду України здійснює перерахунок пенсії за особливі заслуги з дати, з якої встановлено новий розмір прожиткового мінімуму.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 27.12.2017 року № 2054 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 січня 2018 року за № 90/31542) затверджено Схему визначення розмірів надбавок до пенсії, на яку має право особа згідно із законом, залежно від заслуг перед Україною відповідно до Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», відповідно до якої, зокрема:
1) особам, зазначеним в пунктах 2-5 статті 1 вказаного Закону, а саме ветеранам війни, нагородженим за бойові дії одним орденом, визначена надбавку - 34%;
2) особам, зазначеним в пунктах 6, 7 статті 1 вказаного Закону, а саме:
- особам, відзначені почесним званням України, колишніх Союзу РСР та Української РСР «заслужений», особам, нагородженим трьома орденами України або колишнього Союзу РСР, визначена надбавку - 25%;
- особам, нагороджені двома орденами України або колишнього Союзу РСР, визначена надбавку - 24%;
- особам, відзначеним державними преміями України, колишніх Союзу РСР та Української РСР, особам, нагороджені орденом України або колишнього Союзу РСР, особам, яким до 01 січня 1992 року було встановлено персональні пенсії союзного значення, визначена надбавку - 23%.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, з 03.01.2018 року ГУПФУ в Одеській області позивачу призначена пенсія по інвалідності з надбавкою за особливі заслуги у розмірі 24% згідно п. 6 ст. 1 Закону № 1767-ІІІ, оскільки позивач має нагороди: орден Данила Галицького, ордени Богдана Хмельницького ІІІ та ІІ степеня.
Разом з цим, позивач вважає, що має право на надбавку за особливі заслуги у розмірі 34% згідно п. 2 ст. 1 Закону № 1767-ІІІ, як ветеран війни, нагороджений за бойові дії орденом Богдана Хмельницького ІІ степеня, у зв`язку із чим, позивач звернувся до ГУПФУ в Одеській області з відповідною заявою щодо встановлення такої надбавки. 
Обґрунтовуючи відмову у встановленні надбавки за особливі заслуги у розмірі 34%, відповідач у рішенні № 7 від 22.03.2021 року послався на протокол № 13 засідання комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Київській міській державній адміністрації від 26.12.2016 року та ті обставини, що орден Богдана Хмельницького ІІ ступеня, отриманий позивачем за участь в операції об`єднаних сил (АТО), не є бойовим, а тому, розмір наведеної надбавки має бути визначений у розмірі 25%. 
Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у встановленні надбавки за особливі заслуги у розмірі 34% та помилково послався на те, що позивач отримує надбавки за особливі заслуги у розмірі 25%, з огляду на викладене.
Так, за змістом ст.ст. 1, 5 Закону № 1767-ІІІ вбачається, що ветеранам війни, нагородженим за бойові дії орденом пенсія за особливі заслуги встановлюється як надбавка до розміру пенсії від 35 до 40 відсотків.
В свою чергу, згідно Схеми визначення розмірів надбавок до пенсії, на яку має право особа згідно із законом, залежно від заслуг перед Україною відповідно до Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 27.12.2017 року № 2054, особам, зазначеним в пунктах 2-5 статті 1 вказаного Закону, а саме ветеранам війни, нагородженим за бойові дії одним орденом, визначена надбавку - 34%.
Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється апелянтами, позивач, генерал-майор, головний оперативний черговий - заступник начальника Головного командного центру Об`єднаного оперативного Штабу Збройних Сил України, в період з 31.12.2014 року по 11.01.2015 року, з 01.03.2015 року по 06.05.2015 року, з 10.05.2015 року по 15.08.2015 року, з 01.02.2016 року по 27.04.2016 року, з 11.08.2016 року по 18.11.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведені і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції, в цей період виконував службові (бойові) завдання у складі штабу Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. 
Указом Президента України № 238/2019 від 02.12.2016 року позивача нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІ ступеня.
При цьому, відповідно до наданої позивачем копії нагородного листа, яким зроблено висновок про те, що позивач гідний нагородження державною нагородою України орденом Богдана Хмельницького ІІ ступеня, зазначено, що позивач «…Неодноразово приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей на керівних посадах. В секторі М (з 29.12.2014 по 11.01.2015 - начальником штабу - Першим заступником керівника, з 01.03.2015 по 06.05.2015 та з 11.06.2015 по 05.08.2015 - керівником). В оперативно-тактичному угрупуванні Маріуполь (з 01.02.2016 по 28.04.2016 - керівником). В ході виконання обов`язків організовував стійку оборону угрупування військ в смузі відповідальності сектору та оперативно-тактичного угрупування до лінії зіткнення (розмежування) із противником Широкине, Гранітне, Строганівка та Новотроїцьке, наладив взаємодію військ Збройних Сил України із підрозділами Національної гвардії України, МВС України та ДПС України, особливо на напрямі Новоазовськ, Широкине, Маріуполь.
Під час обстрілів бойовиками та російсько-терористичними підрозділами позицій своїх військ приймав рішення (за погодженням із керівництвом АТО) щодо нанесення у відповідь вогневих ударів по розвіданих об`єктах противника, чим було завдано йому значних втрат в особовому складі, техніці та матеріальних засобах (склади боєприпасів та ПММ) в районах Широкіно, Саханка, Безимянне, Октябрь, Красноармійськ, Заїченки, Тельманово, Солнцево, Мічуріне.
Без втрати ініціативи в обороні здійснив ряд перегрупувань військ (введення, виведення) в складі мотопіхотних (механізованих) бригад окремих підрозділів.
Незважаючи на шалений супротив противника здійснив виведення з переднього краю підрозділів Національної гвардії України (добровольчих підрозділів Азов, Донбас, Кривбас, Дніпро-1 та інших), Правого сектору та заміну їх підрозділами бригади морської піхоти Військово-Морських Сил Збройних Сил України…».
Також, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтами, позивач 03.07.2017 року отримав посвідчення інваліда 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. 
За встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно відмовив позивачу у встановленні надбавки за особливі заслуги у розмірі 34% згідно п. 2 ст. 1 Закону № 1767-ІІІ, як ветерану війни, нагородженому за бойові дії орденом Богдана Хмельницького ІІ степеня.
Доводи апеляційної скарги ГУПФУ в Одеській області жодним чином не спростовують встановлених обставин та висновків суду першої інстанції.
Так, ГУПФУ в Одеській області в апеляційній скарзі, обґрунтовуючи правомірність своєї відмови у встановленні надбавки за особливі заслуги у розмірі 34% згідно п. 2 ст. 1 Закону № 1767-ІІІ, як ветерану війни, нагородженому за бойові дії орденом Богдана Хмельницького ІІ степеня, вказує на те, що у зв`язку з отриманням позивачем наведеного ордену Комісією з встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною виконавчого органу Київської міської ради розглядалось питання щодо встановлення позивачу надбавки за особливі заслуги та визначено її розмір 25%, а тому, відповідач вважає, що ним правомірно відмовлено у встановленні надбавки у розмірі 34% із посиланням на протокол вказаної Комісії.
Проте, колегія суддів відхиляє наведені доводи апелянта, оскільки згідно матеріалів пенсійної справи позивача ГУПФУ в Одеській області при призначенні йому пенсії по інвалідності з 2018 року встановлено надбавку за особливі заслуги у розмірі 24%, а не 25%, як визначено Комісією з встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною виконавчого органу Київської міської ради.
Тобто, попереднє рішення Комісії з встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною виконавчого органу Київської міської ради не було підставою для встановлення позивачу надбавки за особливі заслуги, а тому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на це рішення.
Більш того, колегія суддів наголошує, що за правилами ст. 2 Закону № 1767-ІІІ, в редакції станом на момент призначення позивачу пенсії по інвалідності, пенсії за особливі заслуги встановлюються територіальним органом Пенсійного фонду України та пенсія за особливі заслуги встановлюється як надбавка до розміру пенсії, на яку має право особа згідно із законом.
Таким чином, на момент призначення позивачу пенсії по інвалідності та встановлення надбавки за особливі заслуги саме до компетенції ПФУ відносилось вирішенні питання щодо встановлення такої надбавки, її розміру, що повністю спростовує доводи апелянта ГУПФУ в Одеській області.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що в ході розгляду справи ГУПФУ в Одеській області жодним чином необґрунтовано підстав для встановлення позивачу надбавки за особливі заслуги у розмірі 24% та відповідач вказує, що йому надбавка встановлена 25%, що не відповідає матеріалам справи. 
В свою чергу, апеляційна скарга ПФУ взагалі не містить будь-яких доводів щодо протиправності рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до ГУПФУ в Одеській області. 
Що стосується доводів апелянта ГУПФУ в Одеській області щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та відповідно необхідність залишення заявленого позову без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У даній справі рішенням ГУПФУ в Одеській області від 22.03.2021 року відмовлено позивачу у встановленні йому надбавки за особливі заслуги у розмірі 34% при призначенні пенсії по інвалідності з 03.01.2018 року, а тому, звернувшись із заявленим позовом у червні 2021 року останній не пропустив строк, встановлений наведеної статтею КАС України. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
З вищезазначеної норми вбачається, що пенсія є періодичною виплатою та здійснюється на постійній основі.
Тобто, дана справа стосується захисту прав на перерахунок пенсії, яка є періодичною виплатою та здійснюється на постійній основі, а тому, підстави для залишення заявленого позову без розгляду у повному обсязі, як того просить апелянт, відсутні. 
Окрім цього, надаючи оцінку доводам апелянта щодо необхідності залишення заявленого позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух, а право на право на доступ до суду, закріплене у Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати зазначеній Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (зокрема, справи «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року).
Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» наголошував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ГУПФУ в Одеській області та вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для залишення заявленого позову без розгляду відсутні. 
Проте, колегія суддів погоджується з доводами апелянта - Пенсійного фонду України, що суд першої інстанції у даній справі дійшов помилкового висновку, що вимоги позивача в частині зобов`язання виплачувати пенсію слід звернути до Пенсійного фонду України, з огляду на викладене. 
Так, у даній справі позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
В свою чергу, вирішуючи справу, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та вимоги позивача в частині зобов`язання виплачувати пенсію звернув до Пенсійного фонду України, пославшись на положення постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» та внесенні цією постановою зміни до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, згідно яких Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій.
Проте, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо помилкового застосування судом першої інстанції наведених вимог постанови КМУ до спірних правовідносин, оскільки поняття «забезпечення фінансування виплат пенсій» не є тотожним поняттю «виплати пенсій».
Колегія суддів зазначає, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на встановлення надбавки до пенсії за особливі заслуги у розмірі 34%. 
При цьому, у даній справі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області взагалі не здійснено перерахунок пенсії позивача з урахуванням надбавки у вказаному розмірі, не визначено суми пенсії, що підлягає виплаті позивачу, не вчинено відповідних дій для проведення виплати позивачу перерахованої пенсії та відповідно у суду відсутні підстави для зобов`язання Пенсійного фонду України забезпечити фінансування виплати невизначеної суми пенсії. 
Також, колегія суддів наголошує, що питання щодо забезпечення фінансування виплати позивачу пенсії взагалі не є предметом розгляду даної справи та будь-яких рішень з цього питання Пенсійним фондом України не приймалось, та у суду відсутні підстави вважати, що такий орган не забезпечить фінансування виплати пенсії позивача. 
На підставі наведеного, згідно ст. 317 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПФУ підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні із викладенням абзаців 4, 5 його резолютивної частини у новій редакції, а апеляційну скаргу ГУПФУ в Одеській області слід залишити без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу Пенсійного фонду України – задовольнити частково. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року змінити, виклавши абзаци 4, 5 його резолютивної частини у наступній редакції: 
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 з 03.01.2018 року перерахунок та виплату пенсії за особливі заслуги перед Україною до основної пенсії у розмірі 34% згідно Закону України від 01.06.2000 року № 1767-ІІІ «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» із урахуванням виплачених сум.».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року – залишити без змін. 
Відповідно до ст.ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя:                                                                                                  О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                                 А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                                     А.Г. Федусик