Ухвала
12 жовтня 2021року
м. Київ
справа № 606/2120/20
провадження № 61-16580ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 вересня2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення авансу,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення авансу.
Позов мотивовано тим, що 02 травня 2020 року він домовився з відповідачкою про купівлю житлового будинку АДРЕСА_1 . Стверджував, що укладання договору купівлі-продажу будинку мало відбутися після оформлення 
ОСОБА_1 документів на право власності на житловий будинок за вказаною адресою, оскільки цей будинок вона успадкувала від матері і на момент домовленості правовстановчі документи не було виготовлено. Позивач вказував, що за спільною домовленістю в присутності його дружини та двох свідків він передав ОСОБА_1 грошові кошти в якості авансу за будинок у розмірі 1 200 доларів США, що підтверджується розпискою. Зазначав, що він неодноразово телефонував, зустрічався з відповідачкою, щоб вирішити цей спір, але відповідачка категорично відмовляється повертати йому гроші та не погоджується укладати договір купівлі-продажу на умовах, про які вони раніше домовилися.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти у розмірі 1 200 доларів США, сплачені в якості авансу. 
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області 
від 29 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аванс у сумі 1 200 доларів США.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
 ОСОБА_1 , в якійзаявниця просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Заявниця вказує на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, від 03 лютого 2021 рокуу справі 
№ 511/126/17(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Зазначає, що суди попередніх інстанцій помилково не застосували до спірних правовідносин положення статті 533 ЦК України. Також просить передати справу на розгляд палати, Об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, 
що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, дотримання розумних строків розгляду справи, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах 
про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, 
яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
Ціна позову у цій справі становить 1 200 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на день подання позову становить 33 972 грн, тобто суму, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
(2 270, 00 грн х 100 = 227 000, 00 грн).
Таким чином, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга,                                  відноситься до категорії малозначних в силу вимог процесуального закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, 
які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом. При цьому враховано ціну позову, правовідносини, в яких виник спір між сторонами, встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини, а також доводи касаційної скарги, які значною мірою стосуються необхідності переоцінки доказів, що у відповідності до частини першої статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, 
пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 вересня2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення авансу - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                   Є. В. Синельников
 
       Н. Ю. Сакара
 
       С. Ф. Хопта