Справа № 303/4908/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

16.11.2021                 м. Ужгород

         Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та її захисниці - адвокатки Буташ А.І., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

                                                                в с т а н о в и в:

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2021 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з постановою, 08 червня 2021 року, о 02 год 02 хв, в м. Мукачево, вул. Верховинська, буд. 13, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ-21112», державний номерний знак НОМЕР_1 , з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому порядку водій відмовився. Факт зафіксовано на бодікамеру ZM 0247. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вважає, що постанова є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що суд розглянув справу без участі апелянта, чим порушив норми процесуального права. При цьому, місцевий суд, ухвалюючи судове рішення, не дослідив докази, які свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується оригіналом протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння. Стверджує, що не відмовлявся від проходження медичного огляду, однак процедуру проходження огляду поліцейські не пояснили, до того ж, письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я не надали. Апелянт вважає, що поліцейськими не дотримані вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція), що підтверджується відеозаписом з бодікамер працівників поліції. При цьому, на відео відсутній момент відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння. На думку ОСОБА_1 , у протоколі про адміністративне правопорушення, оформленого щодо апелянта, відсутні відомості про свідків, яких фактично і не було на місці події. На підставі вищевикладеного, просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та адвокатки Буташ А. І., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги. 

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її відповідно до закону. 

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП. 

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції законним і обґрунтованим з огляду на таке.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 518229, 08.06.2021, о 02 год 02 хв, у м. Мукачево, по вул. Верховинська, буд. 13, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ-21112», державний номерний знак НОМЕР_1 , з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Факт відмови зафіксовано на бодікамеру ZM 0247. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вказаний протокол, який є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце та час вчинення адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за вказане правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується й іншими доказами, які також досліджені суддею місцевого суду та перевірені апеляційним судом.

Так, з розписки ОСОБА_1 убачається, що він підтверджує факт залишення на зберігання транспортного засобу марки «ВАЗ-21112» д. н. з. НОМЕР_2 на місці зупинки автомобіля працівниками поліції. 

З рапорту інспектора патрульної поліції Гнаткович Н. П. убачається, що підставою зупинки транспортного засобу, за кермом якого перебував ОСОБА_1 стало звернення громадянина, який повідомив, що водій транспортного засобу марки «ВАЗ» д. н. з. НОМЕР_2 створює на дорозі аварійні ситуації, відтак попросив поліцейських перевірити вказаний автомобіль. Під час спілкування з водієм автомобіля ОСОБА_1 , у нього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. У рапорті зазначено, що водій відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що зафіксовано на бодікамеру ZM 0247.

На відеозаписі, який міститься на DVD-диску зафіксовано момент спілкування працівників поліції з водієм ОСОБА_1 , який на чергову пропозицію поліцейської пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі категорично відмовився. При цьому, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був озвучений зміст протоколу про адміністративне правопорушення, який він підписав. 

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, адже жодних порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Як передбачено п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного та наркотичного сп`яніння. Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція). Відповідно до п. п. 2, 3 Розділу ІІ Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у працівників поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння є: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. 
Так, з матеріалів справи убачається, що 08.06.2021, ОСОБА_1 на момент зупинки поліцейськими транспортного засобу, мав зовнішні ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. 

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, адже сукупність доказів, які містяться у матеріалах справи свідчать про зворотне. Так, окрім інших доказів, відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів (бодікамер) працівників поліції із місця події, які містяться на DVD - диску підтверджується, що ОСОБА_1 , на чергову пропозицію працівника поліції пройти огляд з метою визначення стану наркотичного сп`яніння конкретно в закладі охорони здоров`я, як це передбачено законом, категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські порушили вимоги Інструкції при направленні водія ОСОБА_1 на огляд у медичний заклад, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами. 

Не спростовує висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його твердження про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення для проходження ним медичного огляду у закладі охорони здоров`я, як це передбачено Інструкцією. У контексті цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що направлення для проходження відповідного огляду надається у разі згоди водія пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження вищевказаного огляду. При цьому, апеляційним судом також не встановлено жодних фактів недотримання поліцейськими вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення та іншими беззаперечними доказами, які свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2. 5 ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

З приводу тверджень ОСОБА_1 щодо того, що факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння повинен бути зафіксований у присутності двох свідків, апеляційний суд вважає, що такі є безпідставними з огляду на таке. 

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Тобто, законом передбачено можливість не залучати свідків до процедури проведення огляду на стан сп`яніння, якщо такий огляд фіксується з використанням спеціальних технічних засобів.

У цьому випадку технічні засоби відеозапису були застосовані, а тому присутність свідків при складанні протоколу не є обов`язковою.

Доданий ОСОБА_1 під час розгляду справи місцевим судом протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини, результат якого свідчить про те, що у ОСОБА_1 жодних ознак наркотичного сп`яніння не виявлено, апеляційний суд визнає таким, що не впливає на висновки суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винуватим у порушенні вимог п. 2.5 ПДР та скоєння ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не є підставою для скасування судового рішення. 

Вказані доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, є безпідставними та розцінюється як намагання ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та такими, що не впливають на правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі відповідно до встановлених норм закону.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків місцевого суду про його винуватість, які, на думку апелянта, ґрунтуються виключно на припущеннях, - апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України і, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан