Справа № 344/18044/20 
Провадження № 22-ц/4808/1420/21 
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:                Василишин Л.В., Максюти І.О.,
секретаря                        Мельник О.В.
з участю апелянта ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 21 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Мелещенко Л.В. у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться на території Крихівецької сільської ради в садівничому товариство «Прикарпаття» по АДРЕСА_1 , площею 0,0485 га, кадастровий номер 2610192001:25:001:0297. По сусідству з ним по АДРЕСА_1 проживає відповідач, який є власником сусідньої земельної ділянки. Відповідач у березні 2018 року самовільно встановив металеву огорожу на земельній ділянці загального користування, яка відповідно до акту про право власності на землю є спільною дорогою та межею між їхніми ділянками, і, як наслідок, вчинив йому (позивачу) перешкоди та позбавив можливості використовувати в`їзд та прохід до власної садиби по вказаній земельній ділянці. Він неодноразово звертався до сільського голови Крихівецької сільської ради зі скаргами про чинення відповідачем йому перешкод в доступі до його земельної ділянки. Проте, незважаючи на його вимоги, а також вимоги виконавчого комітету Крихівецької сільської ради про звільнення відповідачем земельної ділянки загального користування від огорожі, відповідач так і не здійснив демонтаж огорожі. За таких обставин позивач просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно збудованої огорожі.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківського міського суду від 21 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено у повному обсязі.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно збудованої огорожі.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що право позивача на вільне користування своєю земельною ділянкою та земельною ділянкою загального користування порушене та підлягає захисту.
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення.
Зокрема, апелянт зазначає, що відповідач встановив металеву огорожу на земельній ділянці сина за вказівкою останнього, який є власником та суміжником земельної ділянки відносно позивача. Жодних самовільних дій по встановленню огорожі або демонтажу огорожі відповідач не здійснював, тому суд безпідставно зобов`язав його усунути перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою. Окрім того, вказує, що позивач не є суміжником відповідача, заїзд до земельної ділянки позивача є з іншої сторони дороги, що видно із державного акту останнього. Представник апелянта вважає, що усувати перешкоди в користуванні земельною ділянкою повинен син відповідача, який є власником земельної ділянки по сусідству із позивачем, а не відповідач.
Із зазначених підстав представник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що апеляційна скарга є безпідставною. Зокрема, зазначає, що не відповідає дійсності зазначення у апеляційній скарзі про те, що відповідачу ОСОБА_1 належить земельна ділянка, кадастровий номер 261019200125:001:0055, оскільки відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 належить земельна ділянка під іншим номером 261019200125:001:0476. Позивач також вказує, що твердження представника апелянта про те, що позивач та відповідач не є суміжниками, також не відповідає дійсності, оскільки на публічній карті, яка є матеріалах справи, чітко видно, що ділянка ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 з вищезазначеним кадастровим номером та ділянка позивача по АДРЕСА_1 знаходяться по різні сторони землі загального користування (дороги), яка є комунальною власністю. Окрім того, крайня права кінцева точка ділянки ОСОБА_1 знаходиться на відстані 2,5 м від крайньої лівої початкової точки ділянки позивача, тобто між початком ділянки позивача та кінцем ділянки відповідача є 2,5 м спільної дороги вглиб. Позивач зазначає, що представник апелянта у апеляційній скарзі наводить взаємно суперечливі твердження, а саме: визнає, що огорожу на земельній ділянці встановив відповідач, буцімто, за вказівкою сина, хоча раніше у відзиві представник це заперечувала. Аргументи відповідача про те, що він не встановлював огорожу, оскільки вона встановлена на земельній ділянці його сина, тому належним відповідачем по справі є син, спростовуються тим, що син відповідача, проживаючи тривалий час у Польщі, надає вказівки своєму батькові щодо встановлення огорожі, а сам відповідач має доступ до земельної ділянки свого сина, що відповідач підтвердив у судовому засіданні.
В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.
Позивач доводи скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0485 га з цільовим призначенням для садівництва, розташованій у садівницькому товаристві «Прикарпаття» по АДРЕСА_3 . Вказану земельну ділянку він успадкував після смерті матері ОСОБА_4 , 1938 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 серпня 2012 року (а.с. 10). На підставі вказаного свідоцтва державним нотаріусом Антонюк Л.І. 22 серпня 2012 року на Державному акті на право приватної власності на землю IV-ІФ №025968, виданому 27 лютого 1998 року на підставі рішення Крихівецької сільської ради народних депутатів 14 сесії від 27 березня 1997 року, вчинено напис про перехід права власності ОСОБА_5 (а.с. 8).
За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 9), право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2610192001:25:001:0297 для індивідуального садівництва площею 0,0484 га, розташовану в садівницькому товаристві «Прикарпаття» в с. Крихівці м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, зареєстровано за ОСОБА_3 30 вересня 2013 року.
За інформацією у відповіді Крихівецької сільської ради, наданій ОСОБА_3 01 жовтня 2018 року (а.с. 13), сільською радою направлено листа ОСОБА_1 про зобов`язання його привести розміри власної земельної ділянки строго у відповідність до Державного акту на право власності на земельну ділянку.
Згідно листа Крихівецької сільської ради, адресованого 03 січня 2019 року ОСОБА_1 ,. його повторно зобов`язано привести розміри його земельних ділянок в АДРЕСА_4 у відповідності до документів на право приватної власності та звільнити дорогу загального користування від огорожі в термін до 25 січня 2019 року. В разі невиконання вказаного зобов`язання на черговому засідання адміністративної комісії його буде притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 14).
За даними відповіді Крихівецької сільської ради, адресованої ОСОБА_3 10 січня 2019 року (а.с. 15), ОСОБА_1 було запрошено на засідання адміністративної комісії, що відбулося 27 грудня 2018 року, проте він на комісію не з`явився, направлено йому повторного листа з зобов`язанням привести розміри своїх земельних ділянок у відповідності до документів на право приватної власності в АДРЕСА_4 та звільнити дорогу загального користування від огорожі в термін до 25 січня 2019 року.
Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_1 на підставі рішення Крихівецької сільської ради народних депутатів 14 сесії від 27 березня 1997 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0440 га, що розташована на території Крихівецької сільської ради, для ведення садівництва у Садівницькому товаристві «Прикарпаття» (а.с. 52).
16 квітня 2021 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Івано-Франківського міського голови стосовно самовільного встановлення огорожі ОСОБА_1 на земельній ділянці по АДРЕСА_4 (а.с. 61).
27 квітня 2021 року ОСОБА_3 надана відповідь Департаментом комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради, в якій зазначається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки в садівничому товаристві «Прикарпаття». Батько власника сусідньої земельної ділянки ОСОБА_1 перегородив частину земельної ділянки комунальної власності, чим обмежив ОСОБА_3 підхід до його власної земельної ділянки. В результаті спілкування з двома власниками земельного конфлікту ОСОБА_1 було демонтовано самовільно встановлену огорожу, забезпечивши при цьому вільний доступ ОСОБА_3 до своєї земельної ділянки, про що маються копії фототаблиць. Таким чином, земельний спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був вирішений на місці (а.с. 73, 80, 81).
Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку ОСОБА_6 (сину відповідача) на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 2610192001:25:001:0055, площею 0,0428, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 74).
За даними Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 2610192001:25:001:0476, площею 0,044, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 76).
Як вбачається з Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 2610192001:25:001:0297, площею 0,0484, розташована за адресою: Івано-Франківська область, Івано-Франківська міська рада, с. Крихівці, садівниче товариство «Прикарпаття» (а.с.75).
Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, ОСОБА_7 на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 2610192001:25:001:0179, площею 0,049, розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 77).
З фото публічної кадастрової карти та геодезичної зйомки від 30 червня 2005 року вбачається, що між земельною ділянкою ОСОБА_3 та земельними ділянками ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 розташована земельна ділянка загального користування (спільна дорога) (а.с. 78-79, 90). 
Як вбачається з фототаблиць (а.с. 80-81, 93-97) ОСОБА_1 здійснюється демонтаж огорожі, чого він сам не заперечив в судовому засіданні та ствердив, що його сином ОСОБА_6 була придбана земельна ділянка № НОМЕР_2 в садівничому товаристві з встановленою огорожею. Після її демонтування він змушений був її встановити за вказівкою сина. А позивач може облаштувати собі заїзд на земельну ділянку з іншої сторони.
Матеріали справи не містять жодних доказів, які спростовують доводи позивача про встановлення відповідачем огорожі на землі загального користування.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем доведено, що саме відповідачем ОСОБА_1 на земельній ділянці загального користування зведено огорожу, у зв`язку з чим позивачу чиняться перешкоди у вільному доступу до його земельної ділянки. Наведеним спростовуються доводи апелянта, що він не є належним відповідачем, оскільки загорода встановлена на земельній ділянці його сина ОСОБА_6 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.
Спірні правовідносини урегульовуються нормами Земельного кодексу України. 
Відповідно до пункту «г» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
За положеннями частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Власник земельної ділянки або землекористувач згідно положень частини другої статті 152 ЗК України може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
За змістом пункту «б» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
З огляду на встановлені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право позивача на вільне користування своєю земельною ділянкою та земельною ділянкою загального користування порушене відповідачем та підлягає захисту.
З урахуванням положень частини 1 статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 21 липня 2021 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
                                                                               І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 19 листопада 2021 року