Справа № 761/11341/20                                                   Головуючий 1 інстанція-Рибак М.А.
Провадження № 22-ц/824/10869/2021                             Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
30 вересня 2021 року                                                                                                м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            головуючого судді                Савченка С.І.,
            суддів                                     Верланова С.М., Кашперської Т.Ц.,
за участю секретаря              Малашевського О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» про зобов`язання вчинити дії,-
в с т а н о в и в:
 
            У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 та гаражного боксу № НОМЕР_1 за цією ж адресою. Із 2001 року у будинку АДРЕСА_2 діє Товариство співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт», яке є управителем вказаного будинку.
Вказувала, що у зв`язку з закінченням гарантійного строку будинку АДРЕСА_2 вона 29 січня 2020 року направила до ТСББ «Комфорт» цінним листом вимогу про невідкладне забезпечення проведення обстеження будинку АДРЕСА_2 шляхом залучення відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, або підприємств, установ чи організацій, у складі яких є відповідальні виконавці таких робіт, а також відображення результатів проведеного обстеження у паспорті об`єкта будівництва. Відповідач до цього часу не вчинив жодної дії щодо забезпечення проведення обстеження будинку АДРЕСА_2 , що на думку позивачки порушує її права на належні та безпечні умови проживання. 
Узв`язку з наведенимзобов`язати відповідача забезпечити проведення обстеження будинку АДРЕСА_2 , що включає комплекс заходів, спрямованих на визначення і проведення оцінки фактичних значень параметрів технічного стану будівельних конструкцій, характеристик основи фундаментів, інженерних мереж і систем (крім технологічного устаткування), що характеризують експлуатаційну надійність об`єкта, шляхом залучення відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, або підприємств, установ чи організацій, у складі яких є відповідальні виконавці таких робіт та відображення результатів проведеного обстеження у паспорті об`єкта будівництва, а також вжити обгрунтованих заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час експлуатації зазначеного будинку за результатами проведення
                                                                        -  2  -
вказаного обстеження.
РішеннямШевченківського районного суду м.Києва від 20 травня 2021 рокуу задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, позивачка ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. 
Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що завершився гарантійний десятирічний строк від дня прийняття замовником зазначеного будинку, однак, незважаючи на пред`явлення нею вимоги відповідач не здійснив обстеження будинку, що суперечить постанові КМ України № 257 від 12 квітня 2017 року, що порушує її права на належні та безпечні умови проживання. Судом порушено ч.2 ст.509, ч.ч. 3 та 6 ст.11, ч..ч.2 та 4 ст.4, ст.526, ч.2 ст.530 ЦК України. Окрім того,судом порушено ч.ч.1, 2 та 3 ст.392 Закону України  «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.п.2, 5, 7 та 8 Порядку проведння обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва, затвердженого постановою КМ України № 257 від 12 квітня 2017 року, якими встановлено, що управителі об`єктів будівництва забезпечують поточний огляд і періодичне обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів протягом усього періоду їх існування. Обстеження об`єкта будівництва здійснюється з метою оцінки його відповідності основним вимогам до будівель і споруд, визначеним технічним регламентом, та вжиття обґрунтованих заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час його експлуатації, а результати обстеження відображаються у паспорті об`єкта будівництва. Обов`язковому обстеженню підлягають багатоквартирні житлові будинки незалежно від класу наслідків (відповідальності). Проведення обстеження об`єкта забезпечується його управителем шляхом залучення відповідальних виконавців окремих видів пов`язаних із створенням об`єктів архітектури робіт (послуг), які пройшли професійну атестацію та отримали кваліфікаційний сертифікат на право виконання робіт з обстеження у будівництві (далі - виконавці), або підприємств, установ чи організацій, у складі яких є такі виконавці. Інформація про виконавців, що можуть залучатися до проведення обстеження об`єктів з відповідним класом наслідків, міститься у Реєстрі будівельної діяльності, а строк проведення першого обстеження настає після закінчення гарантійного строку, визначеного відповідно до ст.884 ЦК України (десять років від дня прийняття об`єкта замовником). Обстеження об`єкта включає комплекс заходів, спрямованих на визначення і проведення оцінки фактичних значень параметрів технічного стану будівельних конструкцій, характеристик основи фундаментів, інженерних мереж і систем (крім технологічного устатковання), що характеризують експлуатаційну надійність об`єкта. Обстеження об`єкта з метою оцінки технічного стану будівельних конструкцій, інженерних мереж і систем проводиться за такими етапами: підготовка до проведення обстеження; попереднє та/або основне (детальне) обстеження та складення паспорта об`єкта. Судом порушено вимоги ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 та ч.2 ст.89 ЦПК України щодо обов`зку доведення та оцінки доказів.
Відповідач ТСББ «Комфорт» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
В суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1  подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва як незаконне. 
Представник відповідача адвокат Насретдінов Т.М. в суді апеляційної інстанції проти
                                                                        -  3  -
задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачка не надала доказів того, що її права порушені з боку відповідача і це порушення грунтується на конкретному зобов`язанні між позивачем та відповідачем, зокрема, що непроведення обстеження будинку порушує її права на належні та безпечні умови проживання.
Окрім того, відмовляючи у задоволенні позову суд керувався тим, що законодавством передбачено виключний перелік підстав, що є передумовою до проведення обстеження. Проте, посилаючись на необхідність проведення відповідачем обстеження об`єктів будівництва, позивачка не надала доказів існування передбачених законодавством підстав для проведення такого обстеження. При цьому суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що відповідачем із залученням виконавців окремих робіт було неодноразово проведено обстеження систем будинку та не виявлено відхилень від експлуатаційних норм.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Згідно ч.1 ст. 392 Закону України  «Про регулювання містобудівної діяльності» власники або управителі об`єктів будівництва забезпечують поточний огляд і періодичне обстеження прийнятих в експлуатацію у встановленому законодавством порядку об`єктів протягом усього періоду їх існування та несуть відповідальність за їх експлуатацію згідно із законом.
Згідно ч.ч.2 та 3 ст.392 цього Закону обстеження об`єкта будівництва здійснюється з метою оцінки його відповідності основним вимогам до будівель і споруд, визначеним технічним регламентом, та вжиття обґрунтованих заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час його експлуатації. Обов`язковому обстеженню підлягають багатоквартирні житлові будинки незалежно від класу наслідків (відповідальності).
Відповідно до п.2 Порядку проведння обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва, затвердженого постановою КМ України № 257 від 12 квітня 2017 року (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) рішення щодо необхідності проведення обстеження об`єктів приймається їх власниками або управителями. Проведення обстеження об`єкта забезпечується його власником або управителем шляхом залучення відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, або підприємств, установ чи організацій, у складі яких є відповідальні виконавці таких робіт.
Обстеження багатоквартирних житлових будинків проводиться виконавцями з урахуванням результатів огляду, проведеного відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (п.4 Порядку).
Строк проведення першого обстеження настає після закінчення гарантійного строку, визначеного відповідно до ст.884 ЦК України (п.5 Порядку).
Згідно п.6 цього Порядку за рішенням власників або управителів об`єктів обстеження об`єктів проводиться: у разі виявлення дефектів, пошкоджень і деформацій у процесі поточного огляду та технічного обслуговування об`єкта, що здійснюються його власником
                                                                        -  4  -
або управителем; на підставі актів, складених уповноваженими органами у зв`язку з руйнуванням об`єкта внаслідок пожежі, стихійного лиха, аварії; з метою проведення перевірки технічного стану об`єкта; для проведення перевірки врахування потреб осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення.
Обстеження об`єкта включає комплекс заходів, спрямованих на визначення і проведення оцінки фактичних значень параметрів технічного стану будівельних конструкцій, характеристик основи фундаментів, інженерних мереж і систем (крім технологічного устатковання), що характеризують експлуатаційну надійність об`єкта (п.7 Порядку).
Обстеження об`єкта з метою оцінки технічного стану будівельних конструкцій, інженерних мереж і систем проводиться за такими етапами: підготовка до проведення обстеження; попереднє та/або основне (детальне) обстеження та складення паспорта об`єкта. Судом порушено вимоги ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 та ч.2 ст.89 ЦПК України щодо обов`зку доведення таоцінки доказів (п.8 Порядку).
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру серія НОМЕР_2 від 12 квітня 2002 року.
Також відповідно до свідоцтва про право власності на гаражний багатобоксовий серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_2 .
Управителем вказаного будинку АДРЕСА_2 є Товариство співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт».
ТСББ «Комфорт» створене у квітні 2001 року власниками житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , з метою забезпечення захисту прав співвласників будинку, належного управління, утримання та використання спільного майна, належного утримання цілісного майнового комплексу.
14 грудня 2006 року житловий будинок на АДРЕСА_2 по Акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс переданий з балансу ХК «Київміськбуд» на баланс ТСББ «Комфорт».
29 січня 2020 року ОСОБА_1 направила відповідачу вимогу про невідкладне забезпечення проведення обстеження будинку АДРЕСА_2 , шляхом залучення відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, або підприємств, установ чи організацій, у складі яких є відповідальні виконавці таких робіт, а також відображення результатів проведеного обстеження у паспорті об`єкта будівництва.
Звертаючись до суду з позовом позивачка зазначили, що відповідач не вчинив жодної дії щодо забезпечення проведення обстеження будинку АДРЕСА_2 .
Також, судом встановлено, що 01 травня 2019 року між ТСББ «Комфорт» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір № 6/ЧА про технічне обслуговування систем центрального опалення, каналізації, гарячого та холодного водопостачання, за умовами якого виконавець зобов`язався виконувати послуги щодо технічного обслуговування систем центрального опалення, каналізації, гарячого та холодного водопостачання в будинку АДРЕСА_2 .
Згідно із актами технічного обстеження стану інженерних мереж від 30 травня 2019 року та обстеження технічного стану будинку від 12 грудня 2019 року, було проведено огляди стану інженерних мереж і внутрішніх будинкових систем центрального опалення, каналізації, гарячого та холодного водопостачання будинку, а також технічного стану будинку АДРЕСА_2 та не виявлено дефектів, а системи відповідають
                                                                        -  5  -
експлуатаційним нормам.
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
Згідно положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом вказаних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Тобто, захисту підлягає не будь яке, а саме порушене право особи, яка звертається до суду.
Відповідачем у справі може бути фізична або юридична особа, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України) до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача і яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на якого внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.
Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якогооскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/393/19 (п.34)).
Судом встановлено, що при розгляді справи позивачка всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала до суду першої інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що її права порушені відповідачем, зокрема, що непроведення обстеження будинку за заявою позивачки порушує її права на належні та безпечні умови проживання. 
Зокрема, позивачка не надала доказів, що в будинку АДРЕСА_2 маються дефекти, пошкодження чи деформації будівельних конструкцій, або що мали місце пожежа, стихійне лихо, аварія тощо, які можуть призвести до погіршення якостей будинку і його несучих конструкцій, інженерного обладнання, що у свою чергу може свідчити про порушення її прав на належні та безпечні умови проживання. 
За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав його недоведеності.
Схожі правові висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13 та постанові від 4 лютого 2015 року у справі № 6-233цс14. При розгляді цих справ Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що відповідно до ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а відтак однією з обов`язкових умов задоволення
                                                                        -  6  -
позову і визнання недійсним договору є порушення у зв`язку із його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається лише на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що нездійснення  відповідачем обстеження будинку за її заявою суперечить ч.ч.1, 2 та 3 ст.392 Закону України  «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.п.2, 5, 7 та 8 Порядку проведння обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва, затвердженого постановою КМ України № 257 від 12 квітня 2017 року, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з викладених вище підстав. Такі доводи не спростовують висновків суду про відсутність доказів порушення прав позивачки з боку відповідача.
Окрім того, такі доводи спростовуються встановленими судом обставинами, які не спростовані позивачкою. Зокрема, судом встановлено, що 01 травня 2019 року між ТСББ «Комфорт» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір № 6/ЧА про технічне обслуговування систем центрального опалення, каналізації, гарячого та холодного водопостачання, за умовами якого виконавець зобов`язався виконувати послуги щодо технічного обслуговування систем центрального опалення, каналізації, гарячого та холодного водопостачання в будинку АДРЕСА_2 .
Згідно із актами технічного обстеження стану інженерних мереж від 30 травня 2019 року та обстеження технічного стану будинку від 12 грудня 2019 року, було проведено огляди стану інженерних мереж і внутрішніх будинкових систем центрального опалення, каналізації, гарячого та холодного водопостачання будинку, а також технічного стану будинку АДРЕСА_2 та не виявлено дефектів, а системи відповідають експлуатаційним нормам.
Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 та ч.2 ст.89 ЦПК України щодо обов`зку доведення та оцінки доказів, безпідставні судом дана належна оцінка наявним у спаві доказам.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
28 вересня 2021 року, тобто за два дні до дня засідання, до суду надійшло клопотання позивачки про приєднання до матеріалів справи нових письмових доказів та їх врахування при ухваленні рішення, зокрема: копію звіту «КиївЗНДІЕП» від 2018 року про проведення обстеження та оцінку технічного стану будівельних контрукцій підвалу четвертої секції в осях 1-3 будинку АДРЕСА_2 , фототаблиці на 17 аркушах, фіскальний чек АТ «Укрпошта», копії судових рішень у справі № 826/18826/16.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що подані позивачкою нові докази, а саме: копія звіту «КиївЗНДІЕП» від 2018 року про проведення обстеження та оцінку технічного стану будівельних контрукцій підвалу четвертої секції в осях 1-3 будинку АДРЕСА_2 , фототаблиці на 17 аркушах, фіскальний чек АТ «Укрпошта» не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості доказів з наступних міркувань.
Відповідно до положень ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.83 ЦПК України).
Встановлено, що вказані вище докази до суду першої інстанції позивачкою не
                                                                        -  7  -
подавалися ні разом із позовом, ні в ході розгляду справи.
Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Клопотання позивачки мотивоване тим, що вказані документи були нею загублені та розшукані лише 27 вересня 2021 року.
Колегія суддів прийшла до висновку, що наведене мотивування не є переконливим і відповідно не є доказом поважності причин неподання такого доказу до суду першої інстанції з огляду на таке.
По-перше, очевидно та поза всяким розумним сумнівом позивачка була обізнана про існування цих доказів і мала можливість або подати їх суду, або заявити про їх існування і неможливість подання внаслідок втрати, проте не зробила цього.
По-друге, позивачка взагалі не посилається на ці докази у позові і не мотивує свої вимоги їх наявністю.
По-третє, фактично в судовому засіданні позивачка пояснила, що вважала свої позовні вимоги обгрунтованими і не вбачала необхідності у подачі цих доказів до суду першої інстанції. Це ж вказала у клопотанні, що питання про недоведеність порушення її прав у суді не виникало.
За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачка мала очевидну та повну можливість заявити клопотання про приєднання чи витребування даних доказів в суді першої інстанції, чого не зробила. Будь-яких доказів про наявність об`єктивних чи непереборних причин, які б перешкодили їй вчинити відповідні процесуальні дії не надала.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про відсутність передбачних ч.3 ст. ст.367 ЦПК України підстав для прийняття нових доказів.
Аналогічні висновки сформовані у ряді постанов Верховного Суду, зокрема від 01 липня 2021 року у справі № 46/603,від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 18 червня 2020 року у справі № 909/965/16, від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, де Верховний Суд вказує, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від учасника, тягар доведення яких покладений на учасника справи. А прийняття судом апеляційної інстанції доказів без урахування наведених вище критеріїв матиме наслідком порушення приписів ст.367 ЦПК України.
При цьому, колегія суддів в тому числі враховує, що відповідно до ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність та рівність сторін у наданні ними суду своїх доказів.
Щодо судових рішень у справі № 826/18826/16, які містяться в ЄДРСР, то вони не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Предметом спору в адміністративній справі № 826/18826/16 було оскарження ТСББ «Комфорт» постанови Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 15 листопада 2016 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Зокрема судами було встановлено, що ТСББ «Комфорт» самовільно без документів, що надають право на виконання будівельних робіт розпочато будівельні роботи із реконструкції підвального приміщення житлового будинку на АДРЕСА_2 , шляхом улаштування вхідної групи, чим порушено ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання
                                                                        -  8  -
містобудівної діяльності».
Будь-яких обставин щодо наявності загрози будівельним конструкціям чи загрози належним та безпечним умовам проживання мешканців в будинку на АДРЕСА_2 судом не встановлено.
Даючи оцінку доводам позивачки, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно  дослідив  і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу  спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.
Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий 

Судді: