Ухвала
18 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 755/7546/17
провадження № 61-17881ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє 
в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва 
від 14 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 07 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління юстиції в місті Києві, треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Максимкова Ольга Олексіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко Оксана Олександрівна, про визнання недійсним заповіту та спадкового договору,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва 
від 14 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 07 вересня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропоновано заявнику подати обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та докази отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції; зазначити конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою 
статті 389 ЦПК України. Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.
Копію ухвали суду касаційної інстанції від 10 листопада 2021 року направлено на адресу заявника ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_1 ), яка зазначена в матеріалах касаційної скарги.
У листопаді 2021 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду 
від 10 листопада 2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку.
Заява про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень мотивована тим, що строк пропущено з поважних причин.
ОСОБА_1 також вказує, що 07 вересня 2021 року головуючий суддя суду апеляційної інстанції оголосив вступну та резолютивну частини постанови апеляційного суду, повідомивши учасників справи про те, що повний текст судового рішення буде виготовлено 13 вересня 2021 року. Заявником до канцелярії апеляційного суду було подано клопотання про отримання повного тексту оскаржуваної постанови суду. Повний текст постанови Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року отримано 
16 вересня 2021 року.
06 жовтня 2021 року адвокат Зімарєв В. М., який діє від імені ОСОБА_1 , який виступає в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , вперше звернувся до Верховного Суду з касаційної скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року. Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року касаційну скаргу адвоката Зімарєва В. М., який діє від імені ОСОБА_1 , який виступає 
в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на вказані судові рішення не прийнято до розгляду та повернуто заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України. Вказану ухвалу суду касаційної інстанції від 18 жовтня 2021 року про повернення касаційної скарги представник заявника - адвокат Зімарєв В. М. отримав 
01 листопада 2021 року. 
Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що наявні підстави для поновлення цього строку, оскільки причини його пропуску є поважними, зокрема, касаційна скарга, після її повернення, повторно подана в нетривалий проміжок часу з урахуванням зазначених причин повернення.
Разом з тим, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 411 ЦПК України передбачено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:
1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;
4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;
5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;
8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що 
укасаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 
2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України). Положеннями цієї статті передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути зазначені підстави касаційного оскарження.
Касаційна скарга також має містити пункти 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц (провадження 
№ 14-84цс18), від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16 (провадження № 12-16гс18), від 20 червня 2018 року у справі 
№ 755/7957/16-ц (провадження № 14-209цс18), від 26 червня 2018 року 
у справі № 2/1712/783/2011 (провадження № 14-228цс18), від 26 червня 2018 року у справі № 727/1256/16-ц (провадження № 14-229цс18), 
від 04 липня 2018 року у справі № 522/2732/16-ц (провадження 
№ 14-240цс18));
пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення;
пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19);
пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.
Верховний Суд роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.
Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі. 
За таких обставин, заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу, зазначивши підставу (підстави) із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) частиною другою статті 389 ЦПК України підстави (підстав), із обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї (цих) підстави (підстав), та надати копії уточненої скарги відповідно до кількості учасників справи.
Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , строк для усунення недоліків касаційної скарги та повідомити про це заявника.
Керуючись статтями 127, 390 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , строк 
на касаційне оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року.
Продовжити ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , строк для усунення недоліків касаційної скарги, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                            І. М. Фаловська