УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №935/1467/21 Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В. 
Категорія ч.1 ст. 172-6 КУпАП Доповідач Бережна С. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м.Житомир

       Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Бережна С.В., за участю секретаря Кошиль О.Ю.,  прокурора Зозулі  Л.К.,  особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника Соболівського А.М., розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Соболівського А.М. в інтересах особи, що притягується до адміністративної  ОСОБА_1 , на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 червня 2021 року щодо  ОСОБА_1  за ч.1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и л а:
Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з малозначністю, обмежившись усним зауваженням, провадження по справі закрито.
Згідно постанови суду, до суду 28.05.2021 від Управління стратегічних розслідувань в Житомирській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Відповідно до протоколу №177 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 14.05.2021 ОСОБА_1 , будучи у період з 25.11.2020 року по даний час депутатом Коростишівської міської ради Житомирської області, та будучи відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог частини 1 статті 45 Закону несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий 2020 рік, чим порушила вимоги, передбачені чинним законодавством України.
Так, на підставі рішення Коростишівської міської ради Житомирської області №1 від 25.11.2020 ОСОБА_1 обрано депутатом Коростишівської міської ради Житомирської області.
Приписами статті 3 Закону визначено коло осіб, на яких поширює свою дію цей Закон, зокрема підпунктом «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону передбачено його розповсюдження на депутатів місцевих рад.
Отже, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані із корупцією, у тому числі за ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Відповідно до частини першої статті 45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції.
Пунктом 5 частини 1 статті 12 Закону, передбачено, що Національне агентство з питань запобігання корупції з метою виконання покладених на нього повноважень має приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти. Частиною 5 вказаної статті визначено, що нормативно-правові акти Національного агентства підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.
Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 2 від 10.06.2016 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 958/29088) визначено, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочинає свою роботу в два етапи:
1) перший етап - з 00 годин 00 хвилин 01 вересня 2016 року для таких типів декларацій (повідомлень) та суб`єктів декларування:
щорічні декларації за 2016 рік службових осіб, які станом на 01 вересня 2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище. Зазначені у цьому абзаці декларації подаються протягом 60 календарних днів з дати, визначеної у цьому абзаці;
декларації, передбачені абзацом першим частини другої статті 45 Закону (декларації осіб, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування), службових осіб, які 01 вересня 2016 року чи пізніше цієї дати припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та станом на день такого припинення займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище.
2) другий етап - з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2017 року для всіх інших суб`єктів декларування та декларацій (повідомлень), передбачених Законом.
Відповідно до пп.1 п. 5 розділу II Порядку затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 №3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
За даними публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування 07.04.2021 о 14 год. 14 хв., тобто несвоєчасно.
У відповідності до ст.63 Конституції України ОСОБА_1 відмовилася надавати будь-які письмові пояснення з приводу несвоєчасності подачі електронної декларації
Отже, ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий 2020 рік лише 07.04.2021, тобто несвоєчасно, без поважних причин, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

На прийняте судом рішення адвокат Соболівський А.М. в інтересах особи, що притягується до адміністративної  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 29.06.2021. Прийняти нову постанову, якою провадження у справі за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Зазначає, що оскаржувана постанова постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, неповно з`ясовано всі обставини справи, не досліджено наявні у справі докази та не враховано фактичні обставини справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Вказує, що судом не надано належної оцінки факту порушення порядку проведення контролю та перевірки декларації зі сторони органів поліції, оскільки серед превентивних поліцейських заходів, визначених профільним для поліції законом, повноважень на здійснення перевірки фактів своєчасності подання декларації немає. У порядку превенції органи (уповноважені особи) Національної поліції не мають право проводити перевірки своєчасності подання декларацій.
Зазначає, що посилання суду на певні положення про різноманітні підрозділи Національної поліції, внутрішні накази МВС України у запитах з вимогами про надання даних, які можуть надходити до місцевих рад, у даному випадку є безпідставними, оскільки повноваження на вчинення цих перевірок може бути передбачено тільки у законі, а наразі у жодному законі такого немає, оскільки вказані повноваження має виключно НАЗК.
Вказує, що у висновку Верховного Касаційного адміністративного суду, що викладений в постанові від 11 грудня 2019 року (Справа №П/811/593/17, провадження №К/990126138/18), зазначено, що контроль за своєчасністю подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також перевірка достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації належить до виключної компетенції НАЗК. Тобто, якщо НАЗК встановить факт несвоєчасного подання чи неподання декларацій або повідомлення про зміни у майновому стані особою, яка в розумінні Закону № 1700-VIII є суб`єктом декларування і в якої виник обов`язок подати таку декларацію чи повідомлення, то лише висновок цього органу може бути підставою для притягнення такої особи до юридичної відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері запобігання корупції.
Зазначив, що в даному випадку перевірка своєчасності внесення до декларації відбувалася з порушенням механізму проведення контролю та перевірки декларації, тобто перевірка декларації неналежним суб`єктом, за межами компетенції особи Національної поліції України та без відповідного звернення до НАЗК. Отже, посадова особа Управління стратегічних розслідувань в Житомирській області ДСР Національної поліції України, не маючи право на здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, здійснила перевірку останнього, як суб`єкта декларування, та склала протокол про адміністративне правопорушення від 14.05.2021 № 177 за ст. 172-6 КУпАП без відповідного звернення (доручення) НАЗК, чим вийшла за межи своїх повноважень, тобто діяла не в рамках діючого законодавства.
Послався на те, що недотримання процедури виявлення адміністративного правопорушення, незаконність проведення перевірки, а також подальші протоколи складені за результатами такої незаконної перевірки, не можуть бути допустимим доказом, оскільки отримані з порушенням процедури — відсутності висновку НАЗК та відсутності повноважень на самостійне здійснення перевірки дотримання антикорупційного законодавства.
Зазначає, що умислу на вчинення зазначеного правопорушення у ОСОБА_1 не було та лише через її хворобу не змогла вчасно подати щорічну декларацію, що підтверджено медичними довідками, які містяться в матеріалах справи, що є поважною причиною.
Посилається на те, що висновки суду у частині моменту виявлення правопорушення є помилковими та суперечать однин одному.
Вважає, що датою виявлення пропуску строку на подання щорічної декларації, є початок здійснення відповідної перевірки декларації, уповноваженими на те особами (працівниками структурного підрозділу апарату НАЗК), за фактом цього ймовірного правопорушення, а не 05.04.2021 чи 13.04.2021.
Посилається на те, що в даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Разом з тим просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 червня 2021 року.
В обґрунтування поважності пропуску строку посилається на те, що 09.07.2021 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 червня 2021 року. При цьому, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не заявляла. В зв`язку з чим постановою Житомирського апеляційного від 09.08.2021 апеляційну скаргу було повернуто. Станом на день подачі даної апеляційної скарги - 03.09.2021, строк був пропущеним з поважної причини, а тому підлягає поновленню.
Враховуючи наведені обставини апеляційний суд вважає за потрібне поновити адвокату Соболівському А.М. строк на апеляційне оскарження постанови Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 червня 2021 року.

Захисник Соболівський А.М. та Юзефович Ю.М. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з викладених в ній мотивів.
ОСОБА_1 додатково пояснила, що майже місяць у березні-квітні 2021 року перебувала у стані, який не дозволяв їй подати декларацію, адже у неї виник конфлікт з посадовою особою Коростишівської міської ради. Через вказний конфлікт та погіршення стану здоров`я перебувала на лікуванні з 18 по 22 березня 2021 року та з 25 березня по 07 квітня 2021 року. Вона дуже відповідально ставиться до питань заповнення декларації, тому повинна була належним чином перевірити відомості, які їй необхідні для заповнення декларації. Подала декларацію в останній день амбулаторного лікуванн, коли змогла це зробити. Ніякого умислу на затримку подання декларації не мала. Посилання прокурора на можливу недостовірність медичних довідок заперечує. Також пояснила, що відмовилася від надання пояснень працівникам поліції при складанні протоколу, бо потребувала правової допомоги. 

Прокурор Зозуля Л.К. заперечила щодо задоволення апеляційної скарги просила залишити її без задоволення, а постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 29.06.2021 року залишити без змін. Зазначила, що доводи захисника щодо відсутності повноважень працівників поліції на здійснення перевірки вчасності подання декларацій та складання відповідних протоколів спростовуються положеннями ЗУ «Про запобігання корупції», ст. 255 КУпАП, протокол відповідає положенням ст. 256 КУпАП, його проект підсля відмови ОСОБА_2 від дачі пояснень було погоджено нею відповідно до своїх повноважень, зазначене підтверджується відповідним витягом з системи документообігу Житомирської обласної прокуроратури. Перебування на амбулаторному лікуванні, факт якого достовірно перевірити неможливо через відсутність на той час електронного фіксування відповідних звернень громадян за медичною допомогою, не є поважною причиною для пропуску строку подання декларації в сенсі положень ч.1 ст. 172-6 КУпАП, ОСОБА_2 мала доступ до мережі інтернет, носій з цифровим підписом, а отже і об`єктивну можливість вчасно, не дивлячись на перебування на амбулаторному лікуванні, подати декларацію у відповідності до вимог законодавства.
Заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, перевіривши матеріали справи та надані докази в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга адвоката Соболівського А.М. підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На переконання апеляційного суд, суд першої інстанції в повному обсзі не дотримався вимогам ст.ст.7, 245, 252, 280 КУпАП, що потягло прийняття помилкового рішення про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Згідно диспозиції ч.1 ст.172-6 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
З матеріалів справи вбачається, щл на підставі рішення Коростишівської міської ради Житомирської області №1 від 25.11.2020 ОСОБА_1 обрано депутатом Коростишівської міської ради Житомирської області.
Приписами статті 3 Закону визначено коло осіб, на яких поширює свою дію цей Закон, зокрема підпунктом «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону передбачено його розповсюдження на депутатів місцевих рад.
Отже, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані із корупцією, у тому числі за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Відповідно до частини першої статті 45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції.
Із матеріалів справи, а саме копії довідок комунального некомерційного підприємства «Коростишівська центральна Районна лікарня ім. Д.І. Потєхіна» №511, 512 вбачається, що ОСОБА_1 перебувала з 18.02.2021 по 22.03.2021 та 25.03.2021 по 07.04.2021 року на амбулаторному лікуванні (а.с.41,42).
Згідно даних публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування 07.04.2021 о 14 год. 14 хв. 
Разом з тим, положеннями ст.10 КУпАП передбаченно, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Враховуючи зазначене, а саме перебування  ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні 18.02.2021 по 22.03.2021 та 25.03.2021 по 07.04.2021 року, фактичним поданням декларації 07.04.2021 о 14 год. 14 хв., апеляційний суд суд приходить до переконливого висновку, що матеріалами справи не встановлено факту несвоєчасного подання  ОСОБА_1  саме без поважних причин, декларації у встановлений законом строк, що її дії щодо несвоєчасного подання декларації були умисними, тобто коли вона усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки, бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Отже, відсутня суб`єктивна сторона даного правопорушення, яка є обов`язковою складовою будь-якого правопорушення.
Також матеріали справи не містять будь-яких даних, які б з достовірністю свідчили про спричинення чи настання можливості спричинення безпосередньо  ОСОБА_1  шкоди чи порушення інтересів держави, громади або окремої особи, або ж наявність у неї особистого корисливого інтересу при подачі декларації поза межами граничного строку, а саме на сьомий день.
Диспозиція ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
З об`єктивної сторони дане адміністративне правопорушення полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч.1 ст.172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.
Частиною 1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі, народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.
Як вбачається з матеріалів провадження, на підставі рішення Коростишівської міської ради Житомирської області №1 від 25.11.2020 ОСОБА_1 обрано депутатом Коростишівської міської ради Житомирської області.
Отже, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані із корупцією, у тому числі за ч. 1 ст. 1726 КУпАП
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №177 від 14 травня 2021 року слідує, що  ОСОБА_1  подала щорічну електронну декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, лише 07.04.2021 року о 14 год. 14 хв., тобто несвоєчасно без поважних причин, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 172-6 КУпАП.
Відповідно до письмових пояснень від 09.06.2021 року  ОСОБА_1  вона не мала жодного умислу на приховування будь-яких відомостей, що зазначені в декларації, зазначила, що з 18.02.2021 по 22.03.2021 та 25.03.2021 року перебувала на амбулаторному лікуванні. До питань заповнення декларації ставиться дуже відповідально, а тому повинна була належним чином перевірити відомості, які їй необхідні для заповнення декларації, а її стан здоров`я в той час був не звдовільний. Вказане є поважною причиною пропуску подачі декларації жо 01.04.2021р.

В суді першої та апеляційної інстанції давала аналогічні пояснення, які апеляційний суд визнає послідовними, незмінними, логічними та категоричними, залишились без відповідної оцінки суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
З суб`єктивної сторони дане адміністративне правопорушення передбачає наявність умисної форми вини. Зокрема, відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, настає за умови, що суб`єкт усвідомлював протиправний характер своїх дій і має прямий або непрямий умисел спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання відповідної декларації, керуючись особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення такого діяння через необережність не охоплюється санкцією ч.1 ст.172-6 КУпАП і виключає притягнення до адміністративної відповідальності.
Як передбачено в ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Апеляційний суд бере до уваги, що суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 (справа №1-27/2010).
Зазначене вище, також підтверджується і положеннями ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до яких під корупцією слід розуміти використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.
Отже, при розгляді даної категорії справ обов`язково має встановлюватись умисний характер вчиненого.
Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи та відомостей з Єдиного державного реєстру декларацій, ОСОБА_1 у перілд з18.02.2021 по 22.03.2021 та 25.03.2021 по 07.04.2021 перебувала на амбулаторному лікуванні та в останній день такого лікування, як тільки покращівся її стан здлоров`я, 07.04.2021 о 14 год. 14 хв. подавала декларацію. Зазначені обставини безумовно підтверджуються наданими стороною захисту належними доказами, а саме відаповідними медичними довідками та оглянутою в ході судового розглдяу справи амбулаторною карткою на ім`я ОСОБА_1 з відповідними записами про відвідування лікаря та призначеним лікуванням. Достовірність зазначених документів та наявної в них інформації не викликає сумнівив у апеляційного суду, перебування на лікуванні, навіить на амбулаторному , безсумнівно є поважною причиною не здійснення тих дій, які ОСОБА_1 повинна була вчинити відповідно до положень ЗУ «Про запобігання корупції» та ст. 172-6 КУпАП. 
Висновки прокурора щодо сумнівності їх достовірності ввбачаються помилковими та не підтвердженими в ході розгляду справи, та є лише припущеннями. При цьому посилання суду першої інстанції в обгрунтування неповаженості причини пропуску строку на подачу декларації на те, що ОСОБА_1 не довела своєї непрацездатності та подала деларацію в останній день амбулаторного лікування, не спростовують доводів сторони захисту про те, що стан здоров`я ОСОБА_1 не дозволяв їй вчасно вчинити всі необхідні дії по заповненню та поданню декларації. 
Отже апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 , формально не своєчасно подавши щорічну декларацію, мала на це поважні причини, а також не мала наміру приховати свої доходи за 2020 рік та не мала інших корисливих мотивів.
З огляду на вказане, апеляційний суд вважає, що позиція ОСОБА_1 про відсутність в її діях умислу на порушення вимог фінансового контролю та про наявність поважних причин пропуску строку подання декларації про доходи є не спростованою.
Крім того апеляційний суд зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Протокол про адміністративне правопорушення не повинен мати переваги перед іншими доказами, та сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
В той же час, а ні протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, а ні оскаржувана постанова суду, не містять жодного доказу та жодного обґрунтування наявності умислу ОСОБА_1 на вчинення інкримінованого їй адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП. Не надано таких доказів і прокурорами в ході судового розгляду справи.
Враховуючи наведене, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у ОСОБА_1 умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне подання відповідної декларації, а також які б спростовувавали доводи сторони захисту про поважність причин несвоєчасного подання декларації, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 суб`єктивної та об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, що свідчить про обґрунтованість апеляційної скарги в цій частині і виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.
Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.
Крім того заслуговують на увагу також і доводи сторони захисту  з посиланням на положення ст. ст. 1,11, 51-1 ЗУ «Про запобігання корупції», та ст.ст. 23, 30, 32 ЗУ «Про Національну  поліцію»  про те, що в даному випадку перевірка своєчасності внесення ОСОБА_1 декларації відбувалася з порушенням механізму проведення контролю та перевірки декларації, тобто перевірка декларації неналежним суб`єктом, за межами компетенції особи Національної поліції України та без відповідного звернення НАЗК.
При цьому посилання прокурора та висновик суду щодо наявності у відповідних підрозділів Національної поліції таких повноважень, в тому числі і на складання протоколів про корупційні адмінстративні правопорушення відповідно до поолжень ст. 255 КУпАП, не спростовують положень ЗУ «Про запобігання корупції» щодо виключної компетенції НАЗК на проведення перевірки в тому числі і щодо вчасносності подання декларації суб`єктом декларування з подальшим можливим повідомленням про такий факт відповідних структурних підрозділів Націонаьної поліції, в тому числі і Управління стратегічних розслідувань відповідних областей, працівники яких у випадку встановлення НАЗК факту неподання (несвоєчасного подання) декларації після отримання пиьсмового повідомлення із НАЗК, на підставі отриманих матеріалів вправі відповідно до положень ст. 255 КУпАП скласти протокол про таке адміністративне правопорушення.
Разом з тим з протоколу щодо ОСОБА_1 вбачається, що факт несвоєчасного подання нею декларації було встановлено за даними публічної чатисни Єдиного державного реєстру декларації осі, уповноважених на фиконання функцій держави та місцевого самоврядування.
На зазначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, що також перешкодило  суду прийнти законне та обгрунтоване рішення по справі. 
На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 підлягає підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно неї - закриттю, у відповідності до ч.1 п.1 ст.247 КУпАП, за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
       Керуючись ст.ст. 285,294 КУпАП, суддя апеляційного суду
П О С Т А Н О В И Л А:
Поновити захиснику Соболівському А.М. строк на апеляційне оскарження постанови Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 червня 2021 року.
Апеляційну скаргу захисника Соболівського А.М. задовольнити.
Постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 червня 2021 року  про визнання  ОСОБА_1  винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП та звільнення її від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення з обмеженням усним зауваженням скасувати.
Провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172 -6 КУпАП.
Постанова апеляційного суду є остаточною, набирає чинності негайно, оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови буде проголошено19.10.2021 о 17.00

Суддя: