ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
02 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/5598/21	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року (  суддя першої інстанції Садовий І.В.) у справі №280/5598/21 за позовом  ОСОБА_1 до  Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа: Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,-
ВСТАНОВИВ:
05.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа: Головне управління ДПС у Запорізькій області (далі – третя особа), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог  позивач просив: 
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Вороніна Р.Б. від 06.10.2020 про відкриття виконавчого провадження №63149972.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 06.10.2020 старшим державним виконавцем  Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Вороніним Р.Б. відкрито виконавче провадження №63149972 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1362-23 виданої 20.05.2019 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь держави у розмірі 2754,18 грн. В постанові зазначено, що виконавчий документ (вимога про сплату боргу (недоїмки) вступив в законну силу (набрав чинності) 24.06.2019.            З посиланням на приписи ч.1 ст.12 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VIII від 02.06.2016 зауважено, що строк пред`явлення вимоги до виконання складає три місяці з дня набрання нею законної сили, натомість вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1362-23-50 від 20.05.2019 пред`явлено до виконання через п`ятнадцять місяців після набрання нею законної сили. З цих підстав позивач наполягає, що відкривши оскаржуваною постановою виконавче провадження за виконавчим документом, строк виконання якого пропущено, не повернувши стягувачу документ без виконання, відповідач порушив вимоги ч.1 ст.12, п.2 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року  у справі №280/5598/21 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позивач вважає, що оскаржувана постанова державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Вороніна Р.Б. від 06.10.2020 про відкриття виконавчого провадження №63149972, є такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що сплив строк її пред`явлення до виконання.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог  ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що  20.05.2019 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1362-23 про стягнення з ОСОБА_1 47768,11 грн заборгованості з єдиного соціального внеску (а.с.28).
Вимога  надіслана засобами поштового зв`язку на адресу позивача, однак  повернута на адресу контролюючого органу за закінченням встановленого строку зберігання.
16.08.2019 Головне управління ДФС у Запорізькій області звернулось з заявою до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби  м. Запоріжжя ВДВС Запорізького міського Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою №48543/10/08-01-50-08 про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1362-23 від 20.05.2019 (а.с.55).
Постановою старшого державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)  Вороніна Р.Б. ВП №60023804 від 10.02.2020  виконавчий документ повернуто стягувачу. Постанова обґрунтована тим, що в ході проведення виконавчих дій не виявилось можливим встановити місцезнаходження боржника (а.с.56-58).
25.03.2020 Головне управління ДПС у Запорізькій області повторно звернулось до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з заявою №19254/10/08-01-50-08 про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги  про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1362-23 від 20.05.2019 (а.с.59).
06.10.2020 старшим державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)  Вороніним Р.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63149972 з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1362-23 про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 2754,18 грн. (а.с.61-65).
29.12.2020 старшим державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)  Вороніним Р.Б. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №63149972 (а.с.66-67).
Також, 29.12.2020 старшим державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)  Вороніним Р.Б. винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с.68-69).
25.05.2021 старшим державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)  Вороніним Р.Б. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з неможливістю встановити особу боржника, його місце проживання або місцезнаходження (а.с.70-71).
07.04.2021 позивачу стало відомо про арешт коштів на своєму банківському рахунку, що стало підставою для звернення до відповідача та отримання оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження №63149972.
Не погоджуючись з прийнятим суб`єктом владних повноважень рішенням, позивач звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.
Згідно з вимогами  ст. 8 Конституції України  в Україні визнається і діє принцип верховенства права.  Конституція України  має найвищу юридичну силу.  Закони  та інші нормативно-правові акти приймаються на основі    Конституції України і повинні відповідати їй.  Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі  Конституції України                         гарантується.
Згідно із ч. 2      ст. 19 Конституції України        органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
У частині першій    статті 46 Конституції України  закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.                                                            
Так, частиною 2 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України        визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією    та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед  законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вимоги до виконавчого документу, порядок та умови відкриття виконавчого провадження визначені      Законом України «Про виконавче провадження».
Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього    Закону     підлягають примусовому виконанню.
Рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів визначені  статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 1  ст.18 Закону України "Про виконавче провадження"  виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п. 1 ч. 1      ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження"    виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3 цього Закону, в тому числі за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до п.1 ч. 1      ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження"    відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до п.7 ч.1      ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», - примусовому виконанню підлягають рішення державних органів, які законом визнані виконавчими документами.
Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки з єдиного внеску відповідно до абз.3 ч.4      ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8.07.2010 №2464-VI     (далі - Закон №№2464) - визначена виконавчим документом, який виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому  Законом України «Про виконавче провадження».
Частиною першою  ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»     визначено обов`язкові вимоги до виконавчого документа. У виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Відповідно до ч.1  ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», - виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Відповідно до ч.4      ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», - виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому  законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до      статті 26 цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.            
Відповідно до  ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження"  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема - постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Згідно частин 1, 2  статті 12 Закону України "Про виконавче провадження"  виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.    
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного    дня після його прийняття.
Відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених  законом  випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених  законом  або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які  законом  визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених    Законом України    "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за  законом  покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з  ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього  Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього  Закону  зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому  законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.
Отже, відповідно до норм чинного законодавства, у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому  законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
Податкова вимога була надіслана засобами поштового зв`язку на адресу позивача, однак 24.06.2019   повернута на адресу контролюючого органу за закінченням встановленого строку зберігання.
З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2019, в межах тримісячного строку, Головне управління ДФС у Запорізькій області звернулось з заявою до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ВДВС Запорізького міського Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з заявою №48543/10/08-01-50-08 про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1362-23 від 20.05.2019.
Постановою старшого державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)  Вороніна Р.Б. ВП №60023804 від 10.02.2020  виконавчий документ повернуто стягувачу. 
04.03.2020 до Головного управління ДФС у Запорізькій області надійшла постанова старшого державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)  Вороніна Р.Б. ВП №60023804 від 10.02.2020 про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с.56).
Повторно з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1362-23 від 20.05.2019 Головне управління ДПС звернулось до відповідача 25.03.2020, що стало підставою для винесення відповідачем 06.10.2020 оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.
Частиною четвертою  статті 12 Закону № 1404-VIII  передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Суть переривання строку полягає у тому, що при настанні зазначених обставин (юридичних фактів) перебіг строку починається спочатку, а час, який минув до перерви, до нового строку не зараховується. Про це було безпосередньо зазначено у частині другій  статті 23 Закону № 606-XIV, яка є попередньою редакцією  Закону № 1404-VIII, тоді як в чинній редакції  Закону  питання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання урегульовано статтею 12, але в ній ця норма відсутня.
Норми щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебувають у системному зв`язку із застосуванням норм, що регулюють завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу.
Отже, з аналізу частини четвертої та п`ятої  статті 12 Закону № 1404-VIII  встановлюється , що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання, перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого  статтею 12 Закону № 1404-VIII.
Отже, установивши, що стягувачу виконавчий документ  повернуто 10 лютого 2020 року, тобто строк був перерваний, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем на підставі заяви стягувача про примусове виконання від 25.03.2020, у межах своїх повноважень постановою від 06.10.2020  обгрунтовано відкрито виконавче провадження відповідно до вимог  статті 12 Закону № 1404-VIII.
Слід зазначити, що порушення органом примусового виконання рішень правил реєстрації кореспонденції та строків відкриття виконавчого провадження не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 804/7493/17
Доводи скаржника щодо порушення податковим органом порядку надсилання такої вимоги боржнику, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки  Законом України «Про виконавче провадження»    не передбачена перевірка державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження обставин узгодженості вимоги між боржником та стягувачем, як і не передбачено визначення правильності дати набрання чинності вимогою.
При цьому, при відкритті виконавчого провадження державний виконавець при встановленні строків дотримання пред`явлення виконавчого документа до виконання керується виключно  статтею 12 Закону №1404-VIII.
У свою чергу, процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними  Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів врегульовано Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої  наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449     (далі -  Інструкція № 449).
Згідно з частиною 5 розділу VI      Інструкції № 469, протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені. У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що вимога про сплату недоїмки набуває чинності (є узгодженою) після закінчення десятиденного строку, який обчислюється з дня отримання вимоги платником або, у разі її оскарження, з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду.
У той же час, матеріали справи не містять доказів факту оскарження вимоги №Ф-1362-23 від 20.05.2019.
Щодо не отримання позивачем копії оскаржуваної постанови, колегія суддів ззаначає.
Відповідно до абзацу третього частини п`ятої  статті 13 Закону №1404-VIII  порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.
При цьому, встановлений законодавством обов`язок на державного виконавця надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження зумовлений тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій покладених  Законом  на останніх.
Така вимога  Закону  обумовлена, зокрема, тим, що для вчинення добровільного виконання рішення суду боржнику необхідно знати про строки протягом яких він може виконати зобов`язання добровільно, не чекаючи при цьому вжиття виконавцем заходів щодо стягнення у примусовому порядку.
Разом з тим, позивачем не оскаржуються дії державного виконавця щодо незабезпечення боржнику можливості добровільного виконання виконавчого документу у строк, який визначено чинним законодавством, а лише висловлюється незгода з фактом відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, який, на думку позивача, є протиправним
Таким чином, висновок суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції   дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами  статті 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.  242,  250,  308,    311,  315,  316,  321,  322,  325,  328,  329    КАС України  суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року  у справі №280/5598/21 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у справі №280/5598/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко