ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 листопада 2021 року           справа №200/4260/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у справі №200/4260/21 (суддя І інстанції Циганенка А.І., повний текст виготовлено 14 червня 2021 року в м.Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                     УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом Головного управління Національної поліції в Донецькій області, у якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не внесення відомостей до наказу №97о/с від 13.03.2020р. про звільнення щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня (діб) та додаткові відпустки, як учасниці бойових дій, у кількості 14 календарних днів (доби) за 2017, 2018 роки;
- зобов`язати відповідача внести зміни до наказу №97о/с від 13.03.2020р. про звільнення зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня (доби, та додаткові оплачувані відпустки, як учаснику бойових дій, із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2017, 2018роки;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня (доби) та додаткових оплачуваних відпусток, як учаснику бойових дій, із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення  станом на день звільнення з поліції;
- стягнути з відповідача на користь грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня (доби) та додаткових оплачуваних відпусток, як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2017, 2018 роки в сумі 9368,20 гривень;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно);
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити не виплачену індексацію грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно);
- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування грошової допомоги при звільненні з ГУНП в Донецькій області за пільговим обчисленням (09 років служби) для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;
- зобов`язати відповідача перерахувати одноразову грошову допомогу при звільненні із розрахунку суми грошового забезпечення на день звільнення, врахувавши вислугу років, крім календарного обчислення, пільгове обчислення (09 років служби), для виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;
- визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати доплати за 72 години служби в нічний час липень, серпень 2017 року на загальну суму 367,44 гривень;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити не виплачену доплату за 72 години служби в нічний час липень, серпень 2017 року в сумі 367,44 гривень;
- стягнути з відповідача грошову компенсацію за працю в нічний час липень, серпень 2017 року за 72 години нічного часу в сумі 367,44 гривень;
- стягнути з відповідача грошову компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 05.07.2017 по день ухвалення рішення суду, виходячи з середнього заробітку відповідно до абзацу 3 пункту 2 Глави II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, виходячи з суми середньоденної заробітної плати 391,66 гривень;
- зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 р. позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 доби та додаткових оплачуваних відпусток, як учаснику бойових дій, за 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з поліції 13 березня 2020 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 доби та додаткових оплачуваних відпусток, як учаснику бойових дій, за 2017, 2018 роки в сумі 9368 (дев`ять тисяч триста шістдесят вісім) гривень 23 копійок. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати  індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно). Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно). Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати  в повному розмірі доплати за службу в нічний час за липень-серпень 2017 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь позивача доплату за службу в нічний час за липень-серпень 2017 року в сумі 623 (шістсот двадцять три) гривні 64 копійки. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. 
Позивач не згоден з рішенням суду першої інстанції у частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Позивач вважає, що до вислуги років зараховується стаж, який складається як з календарного так і з пільгового обчисленні, а тому при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги, відповідач повинен був врахувати повні роки служби (у пільгову обчисленні), а не 12 років 04 місяці (у календарному обчисленні), тобто без врахування ще 09 років стажу.
Позивач також не згоден з рішенням суду в частині відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку. Судом не враховано, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, в якій зазначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.
Відповідачем апеляційна скарга не подавалась, а тому суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що наказом ГУНП в Донецькій області від 13.03.2020р. № 97 о/с позивач була звільнена зі служби в поліції за п. 2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) з 13.03.2020р.. Цим же наказом позивачу встановлено кількість днів невикористаних щорічних основних відпусток та календарна вислуга років, в тому числі для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні 12 років 04 місяці 22 дні.
Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання останнього перерахувати одноразову грошову допомогу при звільненні із розрахунку суми грошового забезпечення на день звільнення, врахувавши вислугу років, крім календарного обчислення, пільгове обчислення (09 років служби), для виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», колегія суддів зазначає наступне .
Відповідно до статті 102 Закону України від 2 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських і виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби здійснюється в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Частиною другою статті 9 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Крім того, порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».
Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що поліцейським, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Отже, вищенаведеними нормами чітко визначено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення саме за кожний повний календарний рік служби.
Верховний Суд в постанові від 11.04.2018р. у справі №806/2104/17 також дійшов висновку про те, що для визначення розміру допомоги застосовується календарна вислуга років.
Як встановлено судом та не заперечується позивачем, станом на час звільнення зі служби позивач мала вислугу у календарному обчисленні 12 років 04 місяці 22 дні.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно було визначено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні виходячи із вислуги років  у календарному обчисленні 12 років 04 місяці 22 дні, а тому вірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.
Доводи позивача про необхідність обчислення одноразової грошової допомоги виходячи з вислуги років у пільговому обчисленні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки це не передбачено чинним законодавством.
Посилання позивача на правові позиції, викладені Верховним судом у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки у наведеній постанові викладені правові висновки з приводу обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій.
Щодо вимог позивача про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки; вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум; відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно частини 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, в якій зазначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Колегія суддів вважає, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/14764/20.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними, колегія суддів вважає помилковим.
Колегія суддів також зазначає, що метою законодавчого регулювання спірних правовідносин є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 викладені наступні правові висновки: «Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.» 
Необхідність застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
В цій справі Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне:
«72. … Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
…
86. … оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
…
91. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
…
93. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).».
За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на відсутність спеціального нормативно-правового акта, який регулював би питання розрахунку середньої заробітної плати військовослужбовця, до спірних правовідносин слід застосовувати загальні положення, що регламентують порядок розрахунку середньої заробітної плати працівників, в частині визначення періоду, за який враховується середня заробітна плата.
Механізм обчислення середньої заробітної плати визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.
Згідно довідки від 30.04.2021р. №614 (т.1, а.с.113) середній розмір грошового забезпечення позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, складає: лютий 2020р. - 10811,23 грн.; січень 2020 року – 13925,31 грн., середньоденне грошове забезпечення позивача становить 412,28 грн. (10811,23 грн.+ 13925,31 грн.:60 діб).
Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з 13 березня 2020 року (дата звільнення) по 02 листопада 2021 року (дата постановлення судового рішення) становить 599 календарних днів.
Відповідно, середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в арифметичному обчисленні складає 246955,72 грн. (середньоденне грошове забезпечення 412,28 грн. х 599 календарних днів).
Згідно довідки відповідача від 24.03.2021р. №347 (т.1, а.с. 44) при звільненні позивачеві було нараховано та  виплачене грошове забезпечення в розмірі 62543,55 грн..
Як встановлено вище, розмір несвоєчасно сплаченої позивачеві суми грошової компенсації за невикористані дні відпустки та доплати за службу в нічний час при звільненні складає 9991,87 грн..
Таким чином, загальний розмір сум, які підлягали виплаті позивачу при звільненні, становить 72535,42 грн..
Відтак, розмір несвоєчасно сплаченої суми складає:
-9991,87 грн. – 13,77% від загальної суми, що належала виплаті при звільненні (9991,87 грн./ 72535,42 грн. х100), кількість днів затримки 599, компенсація за затримку розрахунку при звільненні становить 34005,80 грн. (середньоденний заробіток 412,28 грн. х 599 днів х13,77% ).
Однак, як вбачається з матеріалів справи, причинами, що пов`язані з тривалістю порушень прав позивача, є як дії позивача, який не зразу після звільнення 13 березня 2020 року оскаржив бездіяльність відповідача щодо повного розрахунку, так і дії відповідача, який не здійснив повного розрахунку при звільненні.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач тільки 02 березня 2021 року, тобто майже через рік після звільнення, звернувся до відповідача із заявою щодо виплачених їй усіх сум грошового забезпечення.
Щодо дій відповідача, колегія зауважує, що компенсація за невикористані дні відпустки, доплата за роботу у нічний час та індексація позивачу не були сплачені у зв`язку із відсутністю, на думку відповідача, правових підстав для такої виплати. Відтак, між сторонами виник спір щодо виплати вказаної вище компенсації.
Під час розгляду справи судом не було встановлено, що невиплата відповідачем належних позивачеві сум була обумовлена проявом грубого свавілля. 
З огляду на встановлені обставини та з метою дотримання балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір компенсаційних виплат та стягнути на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2000,00 грн..
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у подібних правовідносинах в постанові від 21.04.2021 у справі № 360/3574/19.
Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у справі №200/4260/21 – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду 14 червня 2021 року у справі №200/4260/21 – змінити.
Резолютивну частину рішення Донецького окружного адміністративного суду14 червня 2021 року у справі №200/4260/21 доповнити новим абзацом такого змісту:
«Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2000,00 грн.».
В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у справі №200/4260/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 02 листопада 2021 року. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                     Т.Г. Гаврищук

Судді                                                                                                        А.А. Блохін

                                                                                                                           А.В. Гайдар