П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/10126/21	
                                                                                                                    
                                                                                                                                 Головуючий в І інстанції: Свида Л.І.
                                                                                         Дата та місце ухвалення рішення: 30.08.2021 р. м. Одеса
          
                               П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                 судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                                   судді – Стас Л.В.
                                                                   судді – Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Пенсійного фонду України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня                  2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 77% до 70% сум грошового забезпечення при перерахунку та виплаті пенсії позивачу (пенсії за вислугу 29 років) з 01.01.2018 року, зобов`язання відповідача здійснити з 1 січня 2018 року перерахунок та виплату пенсії позивача за вислугу 29 років у розмірі 77% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат та продовжувати виплачувати пенсію позивачу виходячи з відсоткового значення пенсії 77% відповідних сум грошового забезпечення.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року поновлено строк звернення до суду та залучено до участі у справі другого відповідача – Пенсійний фонд України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення з 01.01.2018 року основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 77% відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та нарахування пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року виходячи з розрахунку 77% відповідних сум грошового забезпечення. Зобов`язано Пенсійний фонд України здійснити виплату перерахованої з 01.01.2018 року виходячи з розрахунку 77% відповідних сум грошового забезпечення пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Пенсійний фонд України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушенні норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що Пенсійний фонд України позбавлений можливості здійснювати фінансування пенсії окремого одержувача, оскільки не складає список таких одержувачів та не володіє інформацією про одержувачів, включених до нього, а тому, зобов`язання про здійснення фінансування виплати пенсії безпосередньо позивачу, покладене судом першої інстанції, на думку апелянта, не узгоджується з чинним законодавством та рішення суду першої інстанції ухвалене без урахування можливості реального виконання такого зобов`язання Фондом. Також, апелянт вважає, що покладаючи на ПФУ зобов`язання щодо здійснення фінансування виплати пенсії безпосередньо позивачу, суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог. Крім того, апелянт вказує на порушення судом першої інстанції ст. 48 КАС України при вирішенні питання щодо залучення його в якості другого відповідача та відповідно задоволення вимог, які не заявлялись позивачем. Окрім викладеного, апелянт вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду та відповідно заявлений позов мав бути залишений судом першої інстанції без розгляду.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
З протоколу призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 вбачається, що     03.08.2011 року позивачу призначено пенсію з розрахунку 29 років вислуги виходячи з 77% грошового забезпечення.
Згідно із перерахунком пенсії за вислугу років ОСОБА_1 від 23.06.2012 року за пенсійною справою № 1510009636, з 01 липня 2012 року основний розмір пенсії позивача складає - 77% грошового забезпечення (вислуга років 29). 
Згідно із перерахунком пенсії за вислугу років ОСОБА_1 від 17.04.2018 року за пенсійною справою № 1510009636, з 01 січня 2018 року основний розмір пенсії позивача складає - 70% грошового забезпечення (вислуга років 29). 
20.05.2021 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із запитом щодо надання інформації про розміри призначеної та виплачуваної пенсії ОСОБА_1 
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, листом № 1500-0308-8/67508 від 31.05.2021 року, повідомило представника позивача, на його запит, про те, що пенсію за вислугу років ОСОБА_1 було призначено відповідно до Закону України                     від 09.04.1992 року № 2262 з 03.08.2011 року у розмірі 77% відповідних сум грошового забезпечення. З прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» перерахунок раніше призначених пенсій було здійснено за нормами законодавства, що діяло на момент перерахунку. На підставі наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії за нормами, чинними з 01.03.2018 року, Головним управлінням 17.04.2018 року було здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року виходячи з розміру 70% відповідної суми грошового забезпечення. 
Позивач не погодився із здійсненим перерахунком основного розміру його пенсії та звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що призначена та виплачувана до прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про проведення перерахунку пенсій (постанови Кабінету Міністрів України № 103                                       від 21.02.2018 року) позивачу довічна пенсія за вислугу років у розмірі 77% грошового забезпечення не підлягає зменшенню під час проведення перерахунку його пенсії у випадку зміни видів чи розмірів грошових виплат відповідної категорії військовослужбовців, які відбулися після призначення пенсії, адже це не передбачено законом.
Поряд з цим, суд першої інстанції вказав, що постановою КМУ від 16 грудня 2020 року             № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» внесено зміни до деяких постанов Уряду та визначено, що Пенсійному фонду України до 1 квітня 2021 року необхідно провести підготовчі технічні заходи для забезпечення переходу до централізованого фінансування виплати пенсій.
Також, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року  № 280 (в редакції Постанови № 1279), Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що з 01 квітня 2021 року повноваження щодо виплати нарахованої пенсії перейшли від головних управлінь до Пенсійного фонду України.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача в частині зобов`язання виплатити перераховану пенсію слід звернути до Пенсійного фонду України.
Колегія суддів частково погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачу виплачувалась пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 77% від сум грошового забезпечення.
Однак, при перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 року, на підставі оновленої довідки щодо грошового забезпечення, ГУПФУ в Одеській області зменшило відсотковий розмір пенсії позивача з 77% на 70%.
Обґрунтовуючи правомірність своїх дій, ГУПФУ в Одеській області, як у направленому позивачу листі, так і у відзиві на позовну заяву, зазначає, що позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 року з розрахунку 70% суми грошового забезпечення, оскільки станом на дату такого перерахунку ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» містить положення, згідно яких максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Проте, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно відхилені вказані посилання ГУПФУ в Одеській області на ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки наведена ст. 13 Закону № 2262-XII стосується порядку призначення пенсії військовослужбовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.
В свою чергу, у спірному випадку позивачу було здійснено саме перерахунок пенсії, а тому, у ГУПФУ в Одеській області не було підстав для застосування наведених вимог ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Колегія суддів зазначає, що питання щодо перерахунку пенсії регулюється положеннями ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та вказана стаття не містить вимог щодо зміни при перерахунку пенсії відсоткового значення вже призначеної пенсії, тобто, цей показник є незмінним.
Аналогічні висновки, викладені у рішенні Верховного Суду від 04 лютого 2019 року у зразковій справі № 240/5401/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року. 
Так, у вказаній зразковій справі Верховним Судом визначено, що відсоткове співвідношення, установлене статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність дій ГУПФУ в Одеській області щодо не проведення перерахунку пенсії позивачу з 01.01.2018 року з урахуванням основного розміру пенсії 77% відповідних сум грошового забезпечення та наявність підстав для зобов`язання ГУПФУ в Одеській області здійснити відповідний перерахунок пенсії, виходячи з основного розміру 77% грошового забезпечення.
Апеляційна скарга відповідача - Пенсійного фонду України не містить жодних доводів щодо спростування наведених висновків суду. 
Що стосується посилань відповідача - Пенсійного фонду України в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку звернення до суду та відповідно необхідність залишення заявленого позову без розгляду, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
З аналізу зазначених вимог КАС України вбачається, що пропуск строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для застосування наслідків пропуску цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.
Спірним у даній справі є питання щодо перерахунку пенсії позивача у зв`язку із зміною розміру видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців з               01.01.2018 року у розмірі 77%.
При цьому, у даній справі встановлено протиправність дій відповідача щодо такого перерахунку, а саме зменшення відсоткового розміру пенсії. 
В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 51 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;
З вищезазначеної норми вбачається, що пенсія є періодичною виплатою та здійснюється на постійній основі.
Тобто, дана справа стосується захисту прав на перерахунок пенсії, яка є періодичною виплатою та здійснюється на постійній основі, а тому, підстави для залишення заявленого позову без розгляду у повному обсязі, як того просить апелянт, відсутні. 
Також, колегія суддів наголошує, що покладення на позивача відповідальності за бездіяльність пенсійного органу щодо не проведення перерахунку пенсії у зв`язку із зміною розміру видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та позбавлення позивача права на збільшення розміру пенсії внаслідок такого перерахунку з дати виникнення права суперечить принципу верховенства права та наведеним вимогам ч. 3 ст. 51 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою прямо передбачено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Окрім цього, надаючи оцінку доводам апелянта щодо необхідності залишення заявленого позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух, а право на право на доступ до суду, закріплене у Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати зазначеній Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (зокрема, справи «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі»                                    від 19.06.2001 року).
Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» наголошував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для залишення заявленого позову без розгляду відсутні. 
Водночас, колегія суддів погоджується з доводами апелянта - Пенсійного фонду України, що суд першої інстанції у даній справі дійшов помилкового висновку, що вимоги позивача в частині зобов`язання виплачувати пенсію слід звернути до Пенсійного фонду України.
Так, у даній справі позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
В свою чергу, вирішуючи справу, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та вимоги позивача в частині зобов`язання виплачувати пенсію звернув до Пенсійного фонду України, пославшись на зміни в законодавстві та передачу повноважень щодо виплати пенсій від головних управлінь до Пенсійного фонду України.
Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки у даній справі заявлені вимоги щодо перерахунку пенсії, яка призначена згідно Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Водночас, положення статті 52 Закону № 2262-ХІІ, що регулюють порядок виплати пенсії, у 2021 році не зазнали змін та згідно ч.ч. 1, 2 цієї статті: «Пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання. Іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.».
Тобто, згідно наведених вимог ст. 52 Закону № 2262-ХІІ, особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України.
При цьому, територіальними органами Пенсійного фонду України є головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (п. 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року)).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, як територіальний орган Пенсійного фонду України, є належним відповідачем щодо заявлених вимог та відповідно у суду першої інстанції не було підстав для виходу за межі вимог заявленого позову, залучення другого відповідача і звернення вимог позивача в частині зобов`язання виплачувати пенсію до Пенсійного фонду України.
Що стосується посилань суду першої інстанції на положення постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» та внесенні цією постановою зміни до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, згідно яких Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, колегія суддів зазначає, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки з розрахунку 77% відсотків грошового забезпечення. При цьому, у даній справі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області взагалі не здійснено перерахунок пенсії позивача, не визначено суми пенсії, що підлягає виплаті позивачу, не вчинено відповідних дій для проведення виплати позивачу перерахованої пенсії та відповідно у суду відсутні підстави для зобов`язання Пенсійного фонду України забезпечити фінансування виплати невизначеної суми пенсії. Також, колегія суддів наголошує, що питання щодо забезпечення фінансування виплати позивачу пенсії взагалі не є предметом розгляду даної справи та будь-яких рішень з цього питання Пенсійним фондом України не приймалось, та у суду відсутні підстави вважати, що такий орган не забезпечить фінансування виплати пенсії позивача. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що фактично судом першої інстанції задоволено позовні вимоги у повному обсязі, а не частково, як визначено у резолютивній частині.
На підставі наведеного, згідно ст. 317 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні із викладенням його резолютивної частини у новій редакції.
Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Пенсійного фонду України – задовольнити частково. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року змінити, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції: 
«Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення з 01.01.2018 року основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 77% відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року виходячи з розрахунку 77% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, код ЄДРПОУ 20987385) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 29.10.2021 р.

        Суддя-доповідач:                                                                      Л.П. Шеметенко

         Суддя:                                                                                        Л.В. Стас  

         Суддя:                                                                                        І.О. Турецька