Єдиний унікальний номер 225/2532/21 
Номер провадження 22-ц/804/2503/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року  Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,
за участю:
секретаря судового засідання Гладуха О.О.,
представника заявника адвоката Остапенко А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судо-вих засідань № 3  скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Торе-цького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  (м. Харків) Кирєєва Андрія Миколайовича, заінтересована особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (стягувач), з апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Дзе-ржинського міського суду Донецької області від 26 липня 2021 року (суддя першої інстанції Соляник А.В.),-
                                                          В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Остапенко А.І.,  звернувся до суду із скаргою на постанову державного виконавця від 01 березня 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на пенсію з інвалідності боржника, розмір якої дорівнює розміру прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність.
Скаргу мотивував тим, що Закон України «Про виконавче провадження» та інші Закони не містять прямої заборони на звернення стягнення на пенсію боржника у разі , якщо її розмір дорівнює прожитковому мінімуму для відповідної особи. Водночас Закон України «Про вико-навче провадження» та інші закони не містять і прямої нормативної вказівки про можливість звернути стягнення на пенсію, розмір якої дорівнює прожитковому мінімуму. Зазначав, що ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає дотримання державним виконав-цем таких засад як верховенство права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішен-нями. 
ОСОБА_1 отримує пенсію з інвалідності у розмірі 1 769 грн. 00 коп., що дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Інших доходів він не має. Утримання 20% щомісячно з пенсії призводить до того, що заявник отримує суму меншу за прожитковий мінімум, який встановлений державою для осіб, які втратили працездатність та не дозволяє ОСОБА_1 забезпечити свої елементарні життєві потреби в їжі, засобах гігіє-ни, одязі та лікарських препаратах, що є порушенням його права на соціальний захист від держави. Втручання у власність заявника становитиме для нього індивідуальне та надмірне навантаження і є очевидним, що захід примусового виконання рішення у вигляді звернення стягнення на пенсію ніколи не досягне мети, на яку він спрямований, що не відповідає встановленому у ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» принципу співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням суду. Просив застосувати  у спірних правовідносинах ст. 46 Конституції України як норму прямої дії, а також рішення ЄСПЛ у справі «Ромева проти Північної Македонії» як джерело права.   
На підставі вищевикладеного просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кирєєва А.М. від 01 березня 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи бо-ржника, якою звернуто стягнення  на пенсію з інвалідності боржника ОСОБА_1 , розмір якої дорівнює розміру прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність.   
Ухвалою Дзержинського  міського суду Донецької області від 26 липня 2021 року у за-доволенні скарги відмовлено.
В  апеляційній  скарзі  боржник  ОСОБА_1 ,  в  інтересах  якого діє адвокат Остапен-ко А.І., посилаючись на незаконність ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 26 липня 2021 року, просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задоволь-нити скаргу ОСОБА_1 повністю.  
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1 769 грн. у розмірі, що дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили пра-цездатність. Інших доходів не отримує, оскільки через інвалідність не може працювати і не має доходу у вигляді заробітної плати. Звернення стягнення на пенсію та утримання з неї 20% призводить до того, що він отримує суму, яка є меншою за прожитковий мінімум, встановле-ний державою для осіб, які втратили працездатність, що не дозволяє йому забезпечити свої елементарні життєві потреби в їжі, засобах гігієни, одязі та лікарських препаратах, що є пору-шенням права на соціальний захист від держави. Є цілком очевидним, що захід примусового виконання рішення у вигляді стягнення на пенсію ніколи не досягне мети, на яку він спрямо-ваний, що не відповідає встановленому ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» принципу співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням.  
Просить апеляційний суд застосувати у спірних правовідносинах ст. 46 Конституції Укра-їни як норму прямої дії, а також рішення ЕСПЛ у справі «Ромева проти Північної Македонії» як джерело права.  Продовжує наполягати на тому, що поворот виконання рішення у його справі та застосування до нього заходів примусового виконання рішень є несправедливим та є порушенням його прав, гарантованих як національним законодавством, так і ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту), ст. 14 (заборона дискримінації), ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини та основополож-них свобод та інших.    
Заінтересованими особами Торецьким міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та Управлінням ви-конавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області письмові ві-дзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надані.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не пе-решкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В  судове засідання  апеляційного  суду заявник ОСОБА_1 , представники заінтере-сованих осіб Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіона-льного управління Міністерства юстиції (м. Харків) та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не з`явилися, про дату, час та місце роз-гляду справи повідомлялися належним чином. 
Заявник ОСОБА_1 судову повістку-повідомлення про розгляд справи 06 жовтня 2021 року отримав 18 вересня 2021 року, Торецький міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) – 17 вересня 2021 року, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Доне-цькій області – 17 вересня 2021 року відповідно, що підтверджується рекомендованими пові-домленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 117, 120, 121).
Апеляційний   суд   вважає  можливим розглянути  справу у відсутність учасників спра-ви, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Представник заявника адвокат Остапенко А.І. у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність і обґрунтова-ність ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотри-манням норм процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях державного виконавця Торецького МВ ДВС Кирєєва А.М. порушень законодавства в рамках виконавчого провадження № 64352028 з виконання вико-навчого листа № 6/225/2/2020 виданого 23 грудня 2020 року Дзержинським міським судом Донецької області щодо винесення ним постанови про звернення стягнення на заробітну пла-ту, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 01 березня 2021 року не встановлено.  
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обста-винам справи.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 28 квітня 2012 року по цивільній справі № 2-84/12 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 (матері позивача) про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та виплату одноразової допомоги у зв`язку зі смертю члена сім`ї. Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що матір позивача проживала однією сім`єю з загиблим ОСОБА_3 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.
Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2012 року (провадження № 22-0590/6873), рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 28 квітня 2012 року було скасовано, а в задоволенні позову було відмовлено.
У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Відділення виконав-чої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і профе-сійних захворювань України в м. Дзержинську (далі - Фонд соціального страхування), в якому просив встановити юридичний факт того, що він є членом сім`ї загиблого ОСОБА_3 та перебував на його утриманні з 2000 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зо-бов`язати відповідача провести нарахування та виплату всіх належних позивачу як члену сім`ї страхових виплат з індексацією та компенсацією у зв`язку з несвоєчасною виплатою;  стягну-ти з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. в рахунок компенсації завданої моральної шкоди.
Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року по цивільній справі № 225/1414/15-ц позовні вимоги позивача були задоволені частково. Суд встановив факт того, що позивач був членом сім`ї загиблого ОСОБА_3 та перебував на утриманні останнього у період з 2000 року по 10 лютого 2012 року.
Суд зобов`язав відповідача Фонд соціального страхування виплатити позивачу однора-зову страхову виплату у розмірі п`ятирічного заробітку загиблого в сумі 438 372,60 грн., од-норазову допомогу у розмірі річної заробітної плати загиблого в сумі 87 674,52 грн., сплачува-ти щомісячні страхові платежі у розмірі 2 739,83 грн. Суд також зобов`язав відповідача прове-сти індексацію щомісячних платежів і стягнув з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн.
Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року (провадження № 22-ц/775/145/2016) рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листо-пада 2015 року було скасовано в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди і у відшкодуванні моральної шкоди відмовлено повністю. В іншій частині рішення суду першої інстанції було залишено без змін.
Фонд соціального страхування рішення суду виконав. Виплатив позивачу одноразові страхові виплати та почав виплачувати щомісячну страхову виплату. Водночас Фонд соціаль-ного страхування звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року було задоволено касаційну скаргу Фонду соціального страху-вання, скасовано рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог про встановлення фактів, які мають юридичне значення, а також в частині покладення на Фонд соціального страхування обов`язків з виплати страхових виплат, з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
За результатами нового розгляду, рішенням Дзержинського міського суду Донецької об-ласті від 18 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року та постановою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року, позивачу було відмовлено в задоволенні позову.
Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд питання про поворот виконання рішення (про стягнення з позивача вже отриманих страхових виплат) не вирішував.
5 серпня 2019 року Фонд соціального страхування звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з заявою про поворот виконання рішення суду (про стягнення виплачених Фондом соціального страхування страхових виплат), яка ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 13 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 2 грудня 2020 року, була задоволена повністю. Суд стягнув з позивача на користь Фонду соціального страхування грошові кошти в сумі 824 182,68 грн.
Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2021 року позивачу було відмовлено у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 13 липня 2020 року та постанови Донецького апеляційного суду від 2 грудня 2020 року, оскільки постанова апеляційного суду про поворот виконання судового рішення є остаточною і відповідно до положень ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.
Позивач є особою з інвалідністю з дитинства і отримує пенсію з інвалідності, розмір якої станом на 1 квітня 2021 року складає 1769,00 грн. (прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність) (а.с. 11, 25).
З матеріалів виконавчого провадження № 64352028 вбачається, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 лютого 2021 року старшим державним виконавцем Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Киреєвим А.М. відкрито виконавче провадження № 64352028 з виконання виконавчого листа № 6/225/2/2020 виданого 23 грудня 2020 року Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області грошових коштів у розмірі 824 182 грн. 68 коп. (а.с. 39). 
Державним виконавцем здійснено перевірку  майнового стану боржника та встановлено, що згідно відомостей з реєстраційно-обліковий установ, боржник не працює, транспортні засоби та нерухоме майно на нього не зареєстроване, відкриті рахунки в установах банку відсутні, при цьому отримує пенсію у Торецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області (а.с. 43, 45-48).   
01 березня 2021 державний виконавець Торецького МВ ДВС Киреєв А.М. виніс поста-нову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржни-ка, якою звернув стягнення на пенсію з інвалідності позивача та наказав проводити щомісячне утримання з пенсії в розмірі 20% до погашення боргу в сумі 824 182,68 грн., виконавчого збо-ру в сумі 82 418,27 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 169,00 грн. (а.с. 51).
Відповідно до ст. ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця, суд першої інстанції виходив із відсутності порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду циві-льних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи дер-жавної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із зміна-ми) роз`яснено, що при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішен-ня, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконав-чої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних до-говорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесу-ального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,  «Про державну виконавчу службу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і в подальшому норма-тивно-правові акти наводяться в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних поста-нов) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією Укра-їни, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин 1 та 2  ст. 18 Закону України «Про виконавче проваджен-ня» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ч. 6 Інструкції з організації про примусове виконання рішень, затвер-дженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 під час здійс-нення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоря-джень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у ви-падках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочи-нає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону.
Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про ви-конавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєча-сного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (пункт 2 ч.1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недо-статності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Відповідно ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути відраховано не більше як 50% її розміру на утримання членів сім`ї (аліментів), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
Тобто, державному виконавцю Законом надані повноваження щодо виконання судових рішень про стягнення коштів, у тому числі і за рахунок пенсії боржника, тому постанова про звернення стягнення на доходи боржника від 01 березня 2021 року винесена державним виконавцем у межах наданих йому повноважень. В тому числі правомірним є рішення державного виконавця щодо здійснення відрахування із доходів боржника у розмірі 20 % для стягнення загальної суми боргу 824 182,68 грн.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду поста-новлена з додержанням вимог закону.
Суд апеляційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00 від 18 липня 2006 року, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Згідно із ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив су-дове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без за-доволення, ухвала суду першої інстанції без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно п. 9 ч. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести на користь держави.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 26 липня 2021 року залиши-ти без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено  07 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                       Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                            О.В. Агєєв

                                                                                                      Т.В. Космачевська