Постанова 
Іменем України                                                             
10 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 747/45/20
провадження № 61-15357св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І.,
Яремка В. В. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
позивач - заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті,
відповідач - ОСОБА_1 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника Генерального прокурора на постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Губар В. С., Євстафіїва О. К.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У лютому 2020 року заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека) звернувся до суду з позовом ОСОБА_1  про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.
На обґрунтування позову посилався на таке. 22 серпня 2018 року на автодорозі Н-08 Бориспіль - Запоріжжя 103 км Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області (далі - Управління) здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки MAN, модель 41.480, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є  ОСОБА_1 , що перевозив вантаж - асфальтобетонну суміш. За результатами проведеного контролю складено акт № 0019906 про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень, яким зафіксоване порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме надання послуг із перевезення вантажу з перевищенням осьових навантажень. Фактична повна маса транспортного засобу становить 46,10 т при нормативно допустимій 40 т. Нормативно допустиме осьове навантаження становить 16 т та 16 т, а фактичне - 16,80 т та 29,30 т. Перевезення здійснювалося без оформлення дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України. 22 серпня 2018 року Управлінням на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 здійснено розрахунок № Z-78 суми, яку зобов`язаний сплатити відповідач як плату за проїзд автомобільними дорогами, у розмірі 2 812,02 євро, що станом на момент складання акта в еквіваленті становить 91 218,84 грн. Відповідач зазначені кошти добровільно не сплатив, а Укртрансбезпекою не вживалися заходи щодо стягнення з ОСОБА_1 плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового транспортного засобу. Зазначений випадок, з урахуванням вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», є винятковим (нездійснення захисту інтересів держави), а тому у прокурора наявні обґрунтовані підстави для пред`явлення позову в інтересах держави в особі Укртрансбезпеки.
З урахуванням наведеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 91 218,84 грн. 
Заочним рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 91 218,84 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що порушення щодо перевищення норм перевезення вантажу ОСОБА_1 доведено. Розмір плати за проїзд визначено відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879) та складає 2 812,02 євро, що станом на момент складання розрахунку, відповідно до офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України, становить 91 218,84 грн, яка не оскаржена та не сплачена перевізником (власником транспортного засобу) у встановлені чинним законодавством строки, тому підлягає стягненню. 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року заочне рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2020 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником, то саме ця особа є володільцем транспортного засобу і має нести відповідальність за завдання шкоди. Власник автомобіля ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки за кермом автомобіля марки «МАN», фактична маса якого була більшою, ніж нормативно допустима, був водій ОСОБА_2 , доказів про перебування якого у трудових відносинах із ОСОБА_1 не надано.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У жовтні 2020 року заступник Генерального прокурора звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 вересня 2020 рокускасувати, заочне рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2020 року залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач як власник великогабаритного транспортного засобу має сплатити визначену позивачем суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдав шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення, та посилається на правовий висновок, що міститься у постанові Верхового Суду від 03 липня 2019 року у справі № 819/1381/16.
Судове рішення оскаржується з підстав неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі адміністративної юрисдикції № 819/1381/16 (провадження № К/9901/24562/18), та відсутності висновку Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у подібних цивільних правовідносинах.
У грудні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від  ОСОБА_1 , у якому він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.
Відзив мотивований тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, а справа № 819/1381/16 не є аналогічною до справи № 747/45/20.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам постанова суду апеляційної інстанції не відповідає. 
Суди встановили, що 20 серпня 2018 року Управлінням видано направлення на рейдову перевірку № 010801 ОСОБА_3 - старшому державному інспектору відділу державного контролю, Обухову О. І. - головному спеціалісту відділу державного контролю, Лістровому Е. П. - держінспектору для проведення рейдової перевірки транспортних засобів згідно із Законом України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III), Кодексом України про адміністративні правопорушення на автодорозі Н-16 40 км + 170 м, 103 км автодороги Н-08 в Черкаській області з 20 серпня 2018 року до 24 серпня 2018 року (а. с. 33). Надано щотижневий графік проведення рейдових перевірок Управління у період з 20 серпня 2018 року до 26 серпня 2018 року на виконання окремого доручення від 05 травня 2018 року № 320/03/13-18 (а. с. 34) та графік щоденної роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю в Черкаській області на серпень 2018 року (а. с. 35).
Відповідно до акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 22 серпня 2018 року № 0019906 Управлінням на автодорозі Н-08 Бориспіль - Запоріжжя проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки «MAN», модель 41.480, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Суб`єктом перевірки зазначено ОСОБА_1 , водій - ОСОБА_2 , вантаж - асфальтобетонна суміш дрібнозерниста, щільний тип Б, марка 1, маршрут руху - Ярошівка Фастівського району - с. Вознесенське. Повна фактична маса транспортного засобу становить 46,10 т при нормативно допустимій 40 т. Нормативно допустиме осьове навантаження становить 16 т і 16 т, а фактичне - 16,80 т і 29,30 т (а. с. 19, 20). Результат перевірки також відображено в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 22 серпня 2018 року № 0000910 (а. с. 21).
Згідно з актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, складеним держінспекторами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на автодорозі Н-08 Бориспіль - Запоріжжя, 103 км 22 серпня 2018 року, направлення на перевірку від 20 серпня 2018 року № 010801, проведено перевірку автомобіля марки «MAN», номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва - НОМЕР_2 , водій - ОСОБА_2 , документ, що посвідчує особу водія, - посвідчення водія НОМЕР_3 , номер дорожнього листа - не зазначено, серія і номер ліцензійної картки та строк дії - не зазначено, що належить ОСОБА_1 , та виявлено порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, фактична маса 46,10 т, без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданого уповноваженим компетентним органом (а. с. 18).
Того ж дня Управлінням здійснено розрахунок № Z-78 суми, яку зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 , як плату за проїзд автомобільними дорогами, у розмірі 2 812,02 євро, що в еквіваленті станом на момент складання акта становить 91 218,84 грн. Розрахунок здійснено відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 879 (а. с. 22, 23).
ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність сплати 2 812,02 євро як плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового транспортного засобу із зазначенням реквізитів для перерахунку коштів (а. с. 24, 25).
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 19 травня 2004 року внесено запис про проведення державної реєстрації ОСОБА_1 , як фізичної особи підприємця, вид діяльності 49.41 - вантажний автомобільний транспорт, 49.42 - надання послуг перевезення речей, а 26 листопада 2014 року внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем (а. с. 26-29).
За інформацією Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2018 року до 01 жовтня 2018 року податковий розрахунок сум доходів, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку не подавав. Суми виплачених доходів, доходи від надання в оренду рухомого майна, не отримував (а. с. 30).
Згідно з обліковими даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «MAN», модель 41.480, тип кузова - самоскид, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується інформацією наданою регіональним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області (а. с. 31-32).
У матеріалах справи наявні: сертифікат відповідності приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030Т-AS2-PWTA (перелік серійних номерів наведений у додатку до цього сертифіката) (а. с. 36, 170), додаток до сертифіката відповідності (а. с. 37, 171), сертифікат перевірки типу А від 27 листопада 2017 року (а. с. 38, 168), декларація про відповідність № 3 (а. с. 39, 169), Положення про Управління (а. с. 40-46).
Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що власник автомобіля ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі, оскільки за кермом автомобіля марки «МАN», фактична маса якого була більшою, ніж нормативно допустима, був водій ОСОБА_2 , доказів перебування якого у трудових відносинах із ОСОБА_1 не надано.
З таким висновком погодитись не можна з огляду на таке.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені в Законі № 2344-III.
Згідно зі статтею 1 цього Закону автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.
Відповідно до вимог частини першої та другої статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Згідно з частиною четвертою статті 48 Закону № 2344-III у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Здійснення габаритно-вагового контролю регламентовано Порядком № 879.
Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Власники (балансоутримувачі) пунктів габаритно-вагового контролю здійснюють фінансування робіт (послуг) з їх утримання, обслуговування та забезпечення функціонування.
Згідно з пунктом 23 Порядку № 879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.
Відповідно до пункту 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.
Отже, саме відповідач як власник великогабаритного транспортного засобу має сплатити визначену Управлінням суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 819/1381/16 (провадження № К/9901/24562/18), на яку обґрунтовано посилається заявник у касаційній скарзі.
Таким чином, аргументи касаційної скарги про те, що відповідач як власник великогабаритного транспортного засобу має сплатити визначену позивачем суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, ґрунтуються на вимогах Закону № 2344-III та Порядку № 879.
У зв`язку з наведеним Верховний Суд відхиляє аргументи відзиву на касаційну скаргу про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки у справі, що розглядається, транспортним засобом на належній правовій підставі керувала інша особа -  ОСОБА_2 , а справа № 819/1381/16 не є аналогічною. Як у названій справі, так і у цій справі основним є критерії визначення особи, відповідальної за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні. 
Отже, ОСОБА_1 як власник великогабаритного транспортного засобу має сплатити визначену Управлінням суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення.
У справі № 819/1381/16 Верховний Суд виснував, що у випадку, якщо вагові параметри транспортного засобу перевищують нормативні за нормами Закону № 2344-III, Порядку № 879, то відповідальним за правопорушення є сам власник, а не особа, яка безпосередньо керувала транспортним засобом.
Тому відповідальним за здійснення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортними засобами та іншими самохідними машинами і механізмами, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є власник транспортного засобу.
Пунктами 37, 41 Порядку № 879 визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.
Разом з тим відповідач не надав жодних доказів на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який належить йому на праві власності, та доказів, які б дали можливість визначити правову природу відносин, що виникли між водієм ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Також відповідач не надав доказів оскарження в установленому порядку дій Укртрансбезпеки щодо фіксування правопорушення та нарахування стягуваної суми збитків. 
Покладання на власника транспортного засобу тягаря відповідальності за порушення вимог щодо здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень транспортним засобом презюмується. Поряд з цим у власника транспортного засобу зберігається право вимоги до водія у порядку регресу через інститути або цивільного, або трудового законодавства, залежно від того, які dejure ide factoвідносини виникли між водієм і власником транспортного засобу у судовому чи позасудовому порядку.
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у подібних цивільних правовідносинах.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/210/19 (провадження № 12-125гс19) та у справі № 926/16/19 (провадження № 12-113гс19) викладено окремі загальні висновки щодо застосування норм Закону № 2344-III та Порядку № 879, вирішення спору по суті, які за предметом спору, складом та позицією відповідачів не є подібними. 
Водночас, незважаючи на відсутність висновку Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у подібних правовідносинах, на що посилається заявник, тлумачення норм Закону № 2344-III, Порядку № 879 свідчить, що за загальним правилом саме власник транспортного засобу має нести цивільно-правову відповідальність у виді плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортного засобу, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Спростувати цю презумпцію має власник транспортного засобу, чого у спірному випадку відповідач не здійснив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Оскільки апеляційний суд безпідставно скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги заступника Генерального прокурора, скасування постанови апеляційного суду та залишення в силі заочного рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2020 року, то з ОСОБА_1 на користь Офісу Генерального прокурорапідлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 4 204 грн.
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника Генерального прокурора задовольнити.
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року скасувати.
Заочне рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2020 рокузалишити в силі.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Офісу Генерального прокурора витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 4 204 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                        С. О. Погрібний
 
                                                                                                                        Г. І. Усик
 
                                                                                                                        В. В. Яремко