Постанова
Іменем України
 
24 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 532/2655/19
провадження № 61-12814св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,                     Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Горішньоплавнівська міська рада Полтавської області,                         ОСОБА_2 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 березня 2021 року у складі судді Омельченко І. І. та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 липня                   2021 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Лобова О. А., Дорош А. І.,
 
 ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст позову
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визначити йому додатковий строк - три місяці після набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті рідної баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна баба ОСОБА_3 , після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 4,09 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, та житлового будинку з господарськими будівлями                  і  спорудами на АДРЕСА_1 .
 
У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини не подав, адже він не є спадкоємцем першої черги та не знав про наявність заповіту, складеного бабою на його ім`я. Про наявність заповіту йому випадково стало відомо від працівника Григоро-Бригадирівської сільської ради, також він дізнався, що після смерті баби заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_2 , яка є його матір`ю. Крім того, зазначив, що лише у 2016 році повернувся з військової служби, після того періодично хворів. 
 
21 лютого 2019 року в Григоро-Бригадирівській сільській раді позивачу видано дублікат заповіту від 20 серпня 2014 року, після чого він подав до Кобеляцької нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , проте нотаріус йому відмовив                             у видачі свідоцтва, оскільки пропущено встановлений законодавством строк на прийняття спадщини.
 
Вважаючи поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини,      ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Кобеляцький районний суд Полтавської області рішенням від 10 березня                    2021 року позов задовольнив. Визначив ОСОБА_1 додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом трьох місяців після набрання рішенням суду законної сили. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наведені позивачем   обставини щодо пропуску строку для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , є поважними, оскільки пов`язані вони з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду 
Полтавський апеляційний суд постановою від 05 липня 2021 року рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 березня 2021 року залишив без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту за встановлених у цій справі обставин, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 29 липня 2021 року,                        ОСОБА_2 просить скасувати рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 липня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким                            у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 квітня               2020 року у справі № 755/21472/15, від 28 лютого 2020 року у справі                                    № 297/1244/18, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 491/327/18; необхідність відступлення від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 06 вересня 2017 року                      у справі № 6-496цс17 та застосованого апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні.
На обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення всупереч нормам ЦПК України та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Апеляційний суд підтримав порушення, допущені судом першої інстанції, не дослідив належним чином обставин справи, не надав правового аналізу аргументам апеляційної скарги та не застосував висновків Верховного Суду, що зазначені в апеляційній скарзі.
Позивач був обізнаний як про смерть своєї рідної баби, так і про наявність спадкового майна, однак не подав заяву про прийняття спадщини                                     в установлений законом строк, тобто виявив відмову від прийняття спадщини              у спосіб неподання заяви. Навіть не будучи обізнаним про наявність заповіту, позивач як родич спадкодавця мав подати заяву про прийняття спадщини.
Крім цього,  ОСОБА_1 не надав доказів, які дійсно підтверджували б поважність причин пропуску строків подання заяви про прийняття спадщини, усі його докази мають лише опосередковане відношення і не можуть чітко підтвердити тези позивача.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
 
01 листопада 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка сама проживала на                         АДРЕСА_1 .
 
20 серпня 2014 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 , 1989 року народження.
 
Заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом шестимісячний строк подала її донька ОСОБА_2 
 
03 квітня 2019 року державний нотаріус Кобиляцької державної нотаріальної контори Чернявський Ю. В. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.
 
З довідки Кобеляцької державної нотаріальної контори від 27 березня 2020 року № 306/01-16 видно, що нотаріус не вчиняв дії для повідомлення   ОСОБА_1 про наявність заповіту на його ім`я після смерті ОСОБА_3  
 
ОСОБА_1 стало відомо про наявність заповіту, складеного ОСОБА_3 на його ім`я, лише у лютому 2019 року. 
 
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомила, що вона на цей час                            є діловодом Східного старостинського округу Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, однак раніше вона перебувала на посаді секретаря Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області та лише на неї було покладено обов`язок щодо нотаріального посвідчення заповітів. За час життя ОСОБА_3 складала три заповіти, останній було складено у 2014 році на ім`я внука ОСОБА_1 , однак після смерті заповідача із заявою про прийняття спадщини звернулася лише ОСОБА_2 . У лютому                2019 року до неї звернувся ОСОБА_1 з метою уточнення інформації щодо наявності заповіту на його ім`я після смерті ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_1 не було відомо про цю обставину, йому видано дублікат заповіту. Крім того, свідок повідомила, що після відкриття спадщини вона не перевіряла, на користь кого було складено заповіти, розшуком чи повідомленням ОСОБА_1 про наявність заповіту не займалася.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права                  у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм                   права  в  межах   касаційної  скарги,  дійшов  висновку,  що  касаційна  скарга  не
підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.
 
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк                     у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
 
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає                    в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).
 
Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
 
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
 
При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
 
У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
 
Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у разі доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі             № 315/765/14-ц, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 25 березня 2020 року у справі                               № 642/2539/18-ц, 15 квітня 2020 року у справі № 190/106/18 (провадження                     № 61-41455св18), 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження               № 61-17072св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 (провадження              № 61-18000св20), від 21 жовтня 2021 року у справі № 643/13260/19 (провадження № 61-9552св21), що свідчить про сталість судової практики                        у спірних правовідносинах.
Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.
 
Необхідність вчинення нотаріусом дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові                         від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, підстав для відступу від яких немає.
 
Встановивши, що позивач не є спадкоємцем першої черги, дізнався про наявність заповіту, складеного на його користь, 20 лютого 2019 року, а 03 квітня 2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини; ОСОБА_2 не надала належних і допустимих доказів обізнаності ОСОБА_1 про наявність заповіту ОСОБА_3 у межах шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 .  
 
Посилання як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 755/21472/15, від 28 лютого 2020 року у справі № 297/1244/18, від 28 жовтня 2019 року у справі                                 № 761/42165/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 491/327/18, не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, на які посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини.
 
Аргументи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який, на думку ОСОБА_2 , свідчить про відсутність правових підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. Проте такі аргументи належним чином перевірені судами попередніх інстанцій та спростовані під час розгляду справи з урахуванням установлених конкретних обставин, переоцінка доказів знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).  
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 березня              2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 липня                   2021 року  залишити без змін.
 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,                       є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                     А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                Є. В. Коротенко
 
                                                                                                М. Ю. Тітов