ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 р.	Справа № 480/5108/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,
представника позивача: Кисельова А.В.,
представника відповідача: Савченко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції  у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 (головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, повний текст складено 12.08.21 року) по справі № 480/5108/20
за позовом             Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна"  
до             Головного управління ДПС у Сумській області                     
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Ш» від 07.02.2020 № 0003155104 на загальну суму 229 730,81 грн; № 0003175104 на загальну суму 72 116,80 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а саме не своєчасну сплату самостійно визначених грошових зобов`язань є неправомірними, оскільки на рахунку позивача перебували кошти, які перевищували суму податкових зобов`язань та податкового боргу товариства, однак контролюючим органом було із затриманням здійснено погашення такого боргу, що спричинило штучну затримку сплати поточних зобов`язань, а отже підстави для застосування штрафних санкцій, за відсутності вини платника податку.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 позов задоволено.
Головне управління ДПС в Сумській області (далі відповідач), не погодившись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного висновку, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач мав податковий борг, а отже сплачені ним суми по поточним зобов`язанням, були зараховані відповідачем в його погашення, в порядку черговості, що призвело до несвоєчасної сплати поточних зобов`язань, а тому штрафні санкції застосовані правомірно.
Спрямування коштів платника податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Також вказує, що податковий орган не мав можливості здійснювати списання коштів в рахунок погашення податкового боргу позивача з його рахунку в системі електронного адміністрування без рішення суду, а отже правомірно перерахувало кошти в межах суми, яку було задекларовано в податковій декларації за липень 2019 з податку на додану вартість на погашення боргу в порядку черговості.
Представник позивача подав письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає доводи апеляційної скарги не обґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення Сумського окружного адміністративного суду - залишити без змін.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в частині задоволених позовних вимог.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ТОВ «Україна» подані до податкового органу податкові декларації з податку на додану вартість:
- за липень 2019 від 19.08.2019 №9186236477 на суму 1 868 602 грн (граничний термін перерахування коштів до бюджету 30.08.2019);
- за серпень 2019 від 20.09.2019 № 9215756965 на суму 1 215 916,00 грн (граничний термін перерахування коштів до бюджету 30.09.2019);
- за вересень 2019 від 20.10.2019 № 9244764936 на суму 1 245 608,00 грн (граничний термін перерахування коштів до бюджету 30.10.2019);
- за жовтень 2019 від 19.11.2019 № 9275559817 на суму 815 199,00 грн (граничний термін перерахування коштів до бюджету 30.11.2019);
та уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленнями самостійно виявлених помилок від 19.11.2019 № 9275493332 на суму 600 грн (граничний термін перерахування коштів до бюджету 19.11.2019) (т. 1 а.с. 41-51).
Також, контролюючим органом визначено позивачу грошове зобов`язання з податку на додану вартість за податковим повідомленням – рішенням від 15.08.2019 № 0012785112 на суму 1 559,84 грн, терміном сплати до 16.09.2019. 
ГУ ДПС у Сумській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету податкового зобов`язання з податку на додану вартість ТОВ «Україна» по податковому повідомленню-рішенню № 0012785112 від 15.08.2019, податковим деклараціям з податку на додану вартість: №9186236477 від 19.08.2019, №9215756965 від 20.09.2019, №9244764936 від 20.10.2019, №9275559817 від 19.11.2019, та по уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправлень самостійно виявлених помилок №9275493332 від 19.11.2019, за наслідками якої складено акт від 08.01.2020 № 00001/18-28-51-04/3749037 (т. 1 а.с. 30-33).
За висновками акту переріврки зазначено про порушення позивачем вимог пп. 57.1, 57.3 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно сплачено податкові зобов`язання з податку на додану вартість згідно перелічених вище податкових декларацій, податкового повідомлення-рішення та уточнюючого розрахунку. 
07.02.2020 податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:
- № 0003175104 за формою «Ш» про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 20 відсотків у сумі 72 116,80 грн;
- № 0003155104 за формою «Ш» про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 10 відсотків у сумі 229 730,81 грн (т. 1 а.с. 34-35).
Не погоджуючись податковими повідомленнями - рішеннями позивач оскаржив їх в судовому порядку.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем кошти в рахунок сплати поточних податкових зобов`язань сплачені своєчасно, на рахунках ТОВ «Україна» у системі електронного адміністрування податку сума коштів перевищувала суму, що підлягає перерахуванню до бюджету, натомість податковим органом кошти перераховані із порушенням граничного строку сплати для підприємства, а отже податкові повідомлення-рішення від 07.02.2020 є неправомірними.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п. 57.3. ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Згідно п.203.2 ст.203 ПК України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Згідно п. 126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Судом встановлено та визнається сторонами, що з 12.04.2019 за ТОВ «Україна» рахується податковий борг згідно податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Запорізькій області №0008301413 від 21.06.2017 року в загальній сумі 1 377 245,44 грн. ( основний платіж у сумі 589 820 грн., штрафна санкція – 294 910 грн., пеня – 474 389,80 грн.).
23.04.2019 відповідачем щодо ТОВ «Україна» складено податкову вимогу №4807-17 на суму податкового боргу 1 358 560,75 грн.
20.06.2019  позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2019 року №9131323133, якою визначено до сплати податок на додану вартість у сумі 444 708 грн. (граничний термін сплати 30.06.2019).
24.06.2019 контролюючим органом сформовано та надіслано Казначейству електронний реєстр на підтвердження перерахування до бюджету податку на додану вартість ТОВ «Україна» згідно податкової декларації за травень у сумі 444 708 грн.
Станом на 24.06.2019 на рахунку ТОВ «Україна» у системі електронного адміністрування податку на додану вартість обліковувався залишок коштів у сумі 590,8 грн., який списаний до бюджету.
25.06.2019 ТОВ «Україна» сплачено 444 708,00 грн., з призначенням платежу: "податок на додану вартість податкової декларації за травень 2016 року", згідно платіжного доручення №3381 від 25.06.2019 р. та в цей же день відповідачем зазначена сума списана до бюджету в рахунок податкового боргу по ППР від 21.06.2017 №0008301413 (т. 1 а.с. 21).
31.07.2019 ТОВ «Україна» сплачено 884 170,95 грн., з призначенням платежу: "податок на додану вартість згідно податкової вимоги №4807-17 від 23.04.2019", що підтверджується платіжним дорученням №3774 від 31.07.2019  (т. 1 а.с. 22).
19.08.2019 позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2019 року №9186236477, якою визначено до сплати податкове зобов`язання у сумі 1 868 602 грн (граничний термін сплати 30.08.2019 року).
23.08.2019 контролюючим органом сформовано та надіслано Казначейству електронний реєстр на підтвердження перерахування до бюджету податку на додану вартість ТОВ Україна згідно податкової декларації за липень у сумі 1 868 602 грн.
Станом на 23.08.2019 на рахунку позивача у системі електронного адміністрування податку на додану вартість обліковувався залишок коштів у сумі 884 761,75 грн, проте вказана сума  списана до бюджету податковим органом лише 23.09.2019, що підтверджується витягом з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (т.1 а.с. 136-137).
27.08.2019 ТОВ Україна сплачено 1 868 602 грн, з призначенням платежу: "податок на додану вартість податкової декларації за липень 2019 року", що підтверджується платіжним дорученням №4065 (т. 1 а.с. 29).
Після поповнення електронного рахунку, 27.08.2019 до бюджету податковим органом списано залишок коштів у сумі 983 840,25 грн.
29.09.2019, 20.10.2019, 19.11.2019 ТОВ «Україна» подало контролюючому органу податкові декларації з податку на додану вартість за серпень, вересень та жовтень 2019, якими визначено до сплати податкові зобов`язання у сумі 1 215 916 грн; 1 245 608 грн; 815 199 грн відповідно.
Також, товариство мало податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість по податковому повідомленню-рішенню № 0012785112 від 15.08.2019 в сумі 1559,84грн. у строк до 16.09.2019 та по уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправлень самостійно виявлених помилок №9275493332 від 19.11.2019 в сумі 600 грн. у строк до 19.11.2019.
27.09.2019, 28.10.2019 позивачем здійснено сплату самостійно визначених зобов`язань з податку на додану вартість за податковими деклараціями за серпень, вересень 2019 р. на суму 1 215 916 грн та 1 245 608,00 грн відповідно, що підтверджується платіжними дорученнями №4444 та № 4732 (т. 1 а.с.27, 28).
28.11.2019 товариство поповнило рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість на суму 1 411 121,30 грн, з призначенням платежу: "сплата податкового боргу з податку на додану вартість за даними електронного кабінету платника податків станом на 01.12.2019 року", що підтверджується платіжним дорученням №5189 (т. 1 а.с.26).
З огляду на вищенаведені обставини, судом першої інстанції вірно зазначено, що станом на 30.08.2019, 30.09.2019, 30.10.2019, 30.11.2019 сума коштів, яка перебувала на електронному рахунку підприємства, перевищувала суму податкового боргу та податкових зобов`язань.
Разом з тим, за висновками податкового органу поточні зобов`язання з ПДВ з рахунку позивача в системі електронного адміністрування надійшли до бюджету із значним запізненням після поповнення позивачем рахунку, а саме:
-за податковим повідомленням - рішенням від 15.08.2019 зі строком сплати 16.09.2019 - 24.10.2019 (із затримкою 37 днів); 
-за податковою декларацією від 19.08.2019 зі строком сплати 30.08.2019 - сплачено в сумі 193 578,15 грн 24.10.2019 (із затримкою 55 днів); 
-за податковою декларацією від 20.09.2019 граничним терміном сплати 30.09.2019 – сплачено підприємством в сумі 689 623,76 грн – 24.10.2019 (із затримкою 24 дні), в сумі 360 846,25 грн – 28.10.2019 (із затримкою 28 днів), в сумі 165 445,99 грн – 25.11.2019 (із затримкою 56 днів); 
-за податковою декларацією від 20.10.2019 зі строком сплати 30.10.2019 – сплачено в сумі 649 721,70 грн 25.11.2019 (із затримкою 26 днів), в сумі – 600 грн – 26.11.2019 (із затримкою 27 днів), в сумі – 595 286,30 грн 28.11.2019 (із затримкою 29 днів);
-за податковою декларацією від 19.11.2019 граничним терміном сплати 30.11.2019 – сплачено позивачем на суму 630,00 грн 12.12.2019 (із затримкою 12 днів);
-за уточнюючим розрахунком від 19.11.2019 зі строком сплати 19.11.2019 – 28.11.2019 (із затримкою 9 днів).
При цьому, в акті камеральної перевірки не зазначено, зокрема, у зв`язку з чим, кошти позивача з призначеннями платежів «податок на додану вартість податкових декларацій за серпень - вересень 2019 року» не перераховувалися за призначенням, не вказано причин тривалої затримки перерахування вказаних коштів до бюджету.
Апелянт зазначає, що у зв`язку наявністю у позивача податкового боргу на суму 1 377 245,44 грн, що виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 21.06.2017 № 0008301413,  податковим органом здійснювалось першочергове списання коштів по поточним зобов`язанням саме в рахунок його погашення.
Доводи податкового органу щодо правомірності списання коштів в порядку черговості в рахунок податкового боргу не заперечуються судом, проте не спростовують висновків суду, про своєчасну сплату позивачем самостійно задекларованих зобов`язань та наявності на рахунку позивача коштів, достатніх для здійснення податковим органом заходів щодо їх списання.
Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, станом на серпень 2019 р. сума коштів, яка перебувала на електронному рахунку підприємства, перевищувала суму податкового боргу та податкових зобов`язань, що підтверджується платіжними дорученнями від 25.06.2019 № 3381, від 31.07.2019 № 3774, від 27.08.2019 №4065 та витягом з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість .
В порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України, відповідачем не доведено підстав не спрямування сплачених підприємством коштів в рахунок погашення податкових зобов`язань в серпні - жовтні 2019 р.
Відповідно до ст. 200-1 ПК України визначено порядок електронного адміністрування податку на додану вартість. Відповідно до п. 200-1.2 ПК України передбачено, що платникам податку автоматично відкриваються рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Розрахунки з бюджетом у системі електронного адміністрування податку на додану вартість здійснюються з цих рахунків, крім випадку, передбаченого абзацом другим пункту 87.1 статті 87 цього Кодексу.
Відповідно до п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.
Таким чином даною нормою передбачено, що джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість можуть бути суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Так, сплату грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також: а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника); б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4-1 статті 43 цього Кодексу; в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України".
Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову політику, за умови наявності підстав, передбачених статтею 95 цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (крім сум податкового боргу за податковими зобов`язаннями з податку на додану вартість, що підлягали сплаті до державного бюджету та за якими сформовано реєстр для перерахування коштів до державного бюджету з рахунка у системі електронного адміністрування відповідно до пункту 200.2 статті 200 цього Кодексу). Порядок формування та надсилання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до п. 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Колегія суддів зазначає, що наявність перерахованих коштів підприємством на електронний рахунок в розмірі, що перевищує суму як податкового боргу так і податкових зобов`язань не підпадає під перелік підстав, які визначені в п. 87.3 ст. 87 ПК України, тобто які не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків.
У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. ( п.87.9 ст. 87 ПК України).
Як вірно зазначив суд першої інстанції, податковий орган не використав своє право, передбачене ст. 87 ПК України та не спрямував сплачені підприємством кошти в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість, а здійснив таке перерахування із затримкою перерахування таких коштів, в т.ч. по податковому зобов`язанню, що в свою чергу спричинило затримку перерахування коштів по податкових зобов`язаннях за зазначеними вище податковими деклараціями, податковим повідомленням – рішенням та уточнюючим розрахунком, що підтверджується реєстром транзакцій з рахунку ТОВ "Україна".
Доводи апеляційної скарги, що відсутності у податкового органу можливості здійснювати списання коштів з рахунку позивача в системі електронного адміністрування в рахунок погашення податкового боргу без рішення суду, не ґрунтуються на нормах законодавства, крім того  під час судового розгляду відповідач визнав, що такі дії були вчинені податковим органом в вересні 2019  без судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що перераховані позивачем кошти повинні бути вилучені та зараховані контролюючим органом на рахунок платника податку у системі електронного адміністрування податку відповідно до статті 95 цього Кодексу в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість по задекларованих до сплати податкових зобов`язаннях за періоди починаючи з 1 липня 2015 року, визначених платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку, і в подальшому повинні були враховуватися під час здійснення розрахунку показників, зазначених в ст. 200-1 ПК України.
Відповідно до п. 200-1.5 ст. 200-1 ПК України з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на поточний рахунок платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у складених податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, над сумою податкових зобов`язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість у цьому звітному періоді.
Відповідачем не доведено, що на електронному рахунку позивача було недостатньо коштів для сплати податкового боргу та поточних податкових зобов`язань за липень-жовтень 2019 р.
Враховуючи наведені вище обставини, судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано відповідачем, що на дату граничного строку сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість сума коштів на електронному рахунку позивача перевищувала суму, що підлягає перерахуванню до бюджету відповідно до поданої звітності.
Позивачем не надавалась до податкового органу заява про повернення перерахованих сум на поточний рахунок платника податку, кошти були перераховані податковим органом, але із порушенням граничного строку сплати для товариства.
Щодо податкової декларації №9186236477 від 19.08.2019 з податку на додану вартість за липень 2019 року, якою визначено до сплати податкове зобов`язання у сумі 1868602 грн. (граничний термін сплати 30.08.2019), і яка є предметом спору у даній справі, судом першої інстанції вірно встановлено, що вже надавалася юридична оцінка під час розгляду іншої судової справи Сумським окружним адміністративним судом та Другим апеляційним адміністративним судом .
Рішенням Сумського окружного суду від 10.06.2020 у справі №480/5014/19, за позовом ТОВ "Україна" до ГУ ДПС у Сумській області про скасування податкових повідомлень-рішень, яке набрало законної сили постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021, скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Сумській області від 01.11.2019 №0021555104 про застосування штрафу до ТОВ «Україна».
Податкове повідомлення-рішення від 01.11.2019 №0021555104 було винесене на підставі камеральної перевірки податкової декларації №9186236477 від 19.08.2019 з податку на додану вартість за липень 2019 року, яка є предметом спору і у даній справі №480/5108/20.
Рішенням Сумського окружного суду від 10.06.2020 у справі №480/5014/19 встановлено: «Матеріалами справи вбачається, що підприємством було перераховано кошти на електронний рахунок підприємства, при цьому сума коштів, які перераховані підприємством перевищувала суму податкового боргу та податкових зобов`язань на дату граничного строку зобов`язань за липень 2019, тобто за період, за який податковим органом нараховані штрафні санкції. Так, платіжним дорученням № 3381 від 25 червня 2019 року підприємство перерахувало суму 444 708 грн.; № 3774 від 31 липня 2019 року сума - 884 170 грн.; № 4065 від 27 серпня 2019 року сума - 1 868 602 грн.
У даному випадку, на дату граничного строку сплати податкового зобов`язання з податку на додану вартість за липень 2019 року сума коштів на електронному рахунку платника податку перевищувала суму, що підлягає перерахуванню до бюджету відповідно до поданої звітності, заяву про повернення перерахованих сум на поточний рахунок платника податку не було надано позивачем до податкового органу, кошти були перераховані податковим органом, але із порушенням граничного строку сплати для підприємства. Враховуючи зазначене відповідачем не доведено правомірність винесення податкового повідомлення-рішення від 01.11.2019 №0021555104, в цій частині позовні вимоги визнаються судом правомірними та обґрунтованими.»
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у  адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції  протиправність висновків та рішення ГУ ДПС у Сумській області стосовно сплати податку на додану вартість за липень 2019 року по податковій декларації №9186236477 від 19.08.2019 не повинні доказуватися у даній справі.
За наведеного та установленого факту, що позивачем своєчасно, тобто у строки, визначені ПК України, сплачено на рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ достатню суму коштів на погашення узгоджених грошових зобов`язань як за податковими деклараціями так і за податковим повідомленням-рішенням, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, колегія суддів дійшла висновку, що несвоєчасне перерахування податку контролюючим органом та органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, не свідчить про допущення позивачем протиправної бездіяльності та не зумовлює покладення на підприємство відповідальності за його несвоєчасну сплату.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власного рішення, під час розгляду справи не довів належними та допустимими доказами правомірність прийняття оскаржуваних рішень.
За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції, не спростований доводами апеляційної скарги про те, що спірні податкові повідомлення – рішення є протиправними, а тому наявні підстави для задоволення позову.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 по справі № 480/5108/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  17.12.2021 року