ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/817/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Чепурнова Д.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпро апеляційну скаргу                     Акціонерного товариства «СБЕРБАНК»

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 (головуючий суддя – Кисіль Р.В.)  в адміністративній справі

за позовом                                                   Акціонерного товариства «СБЕРБАНК»

до                                                             Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування в особі Комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району

треті особи                                                   Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович, ОСОБА_1 , законний представник ОСОБА_2 її батько ОСОБА_3 

про                                                             визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «СБЕРБАНК» (далі - Позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування в особі Комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району (далі – Відповідач), треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович (далі – Третя особа-1), ОСОБА_1 (далі – Третя особа-2), законний представник ОСОБА_2 її батько ОСОБА_3 (далі – Третя особа-3), в якій просило суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань захисту прав дитини Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, оформлене протоколом №17/12 від 17.09.2020, в частині відмови приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Сколибогу О.С. у наданні дозволу на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , право користування яким має малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 23.09.2020 №392р про відмову приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4 у наданні дозволу на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , право користування яким має малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати комісію з питань захисту прав дитини Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району винести рішення, яким надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Сколибогу О.С. на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , право користування яким має малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову зазначено про те, що ненадання дозволу на реалізацію нерухомого майна фактично позбавило АТ «СБЕРБАНК» можливості реалізувати свої законні права та інтереси. При цьому спірні рішення є безпідставними та незаконними з огляду на те, що продаж майна не впливає на інтереси малолітньої особи, яка є іноземним громадянином з народження, фактично не проживає і не навчається у м.Запоріжжі, не є власником вказаного нерухомого майна, а її реєстрація пов`язана ні з чим іншим, як з намаганням умисно створити перешкоди у реалізації нерухомого майна. При прийнятті спірних рішень відповідачем не було з`ясовано чи наявна у батьків неповнолітньої інша нерухомість, в якій вона може проживати та бути зареєстрованою. Орган опіки не надав належного висновку тій обставині що малолітня ОСОБА_2 має право лише на проживання у зазначено будинку, який не належить її батькам, а тому її житлові права, при відчуженні належного ОСОБА_1 будинку, не можуть бути порушені. На думку позивача, реєстрація малолітньої особи в будинку, який є предметом іпотеки, направлена на унеможливлення виконання Виконавчого напису.
Рішенням Запорозького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року по справі №280/817/21 в задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування в особі Комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович, ОСОБА_1 , законний представник ОСОБА_2 її батько ОСОБА_3 , про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено (т. 1, а.с.280-284).
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (т. 2, а.с. 2-18).
В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, постановлення висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що, в даному випадку, жодне майно, яке б належало малолітній дитині ОСОБА_2 чи її батькам, у виконавчому провадженні приватним виконавцем не арештовувалось. Боржником у виконавчому провадженні є ОСОБА_1 , який не є батьком, опікуном чи піклувальником малолітньої дитини ОСОБА_2 , у ОСОБА_1 відсутні будь-які обов`язки щодо забезпечення прав зазначеної дитини, тобто реалізація майна ОСОБА_1 не порушує та не може порушувати будь-яких прав малолітньої дитини ОСОБА_2 .
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу Позивач, також, зазначив про те, що нормами чинного законодавства передбачено можливість надання дозволу органами опіки та піклування для вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування ким мають діти, виключно батькам або особам, які їх замінюють, тобто чинне законодавство не передбачає ані можливості, ані порядку отримання такого дозволу іншими суб`єктами, зокрема, державними виконавцями.
Крім того, Позивач вказує про те, що, на його думку, ОСОБА_1 та пов`язані з ним особи активно вживають дії спрямовані на унеможливлення виконання виконавчого напису, тобто такі дії є нічим іншим як зловживанням правом, є проявом суперечливої поведінки, оскільки ОСОБА_1 добровільно уклав договір іпотеки.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування відзиву Відповідач зазначив, зокрема про те, що нормами чинного законодавства передбачена судова процедура зняття осіб з реєстраційного обліку за місцем проживання, у тому числі й дітей, тому якщо Банк вважає, що дитина безпідставно володіє правом користування будинком, то останній має право у судовому порядку вирішити це питання, однак, в  межах спірних правовідносин Позивач таким правом не скористався. Більш того, заявляючи вимогу про зобов`язання Відповідача надати дозвіл приватному виконавцю на відчуження житлового будинку, право користування яким має малолітня ОСОБА_2 , на думку Відповідача, Позивач фактично визнає право органу опіки та піклування на прийняття рішення по даному питанню, що спростовує доводи останнього про відсутність у Відповідача повноважень на прийняття спірних рішень.
Третя особа-1 надала пояснення на апеляційну скаргу, в яких підтримала апеляційну скаргу Позивача, зазначивши про те, що передбачаючи можливість майбутнього виселення, судом першої інстанції не було враховано, що вказане втручання відбувається на підставі виконавчого провадження, в рамках якого здійснюється примусова реалізація предмета іпотеки. Тобто, реалізація майна боржника ОСОБА_1 відбувається на підставі чинного напису нотаріуса. При цьому, Відповідач, забезпечуючи захист інтересів неповнолітньої дитини, в першу чергу повинен був встановити: чи воля її батьків не спрямована на недобросовісне ухилення від виконання своїх цивільно-правових зобов`язань перед банківською установою, зокрема, у спосіб реєстрації місця проживання дитини у майні, що перебувало під обтяженням; чи позбавлені батьки можливості забезпечити дитину іншим житлом (у тому числі і винайму на правах оренди), що взагалі було проігноровано та не досліджувалось судом першої інстанції. 
Третя особа-1 у своїх пояснення, також, вказала про те, що на момент укладення договору іпотеки неповнолітня ОСОБА_2 не була зареєстрована у квартирі, переданій в іпотеку, оскільки її було зареєстровано після укладення договору іпотеки, без повідомлення і згоди іпотекодержателя, і вказаний факт реєстрації не може використовуватися для позбавлення кредитора права отримати задоволення своїх вимог за рахунок конкретного переданого в іпотеку майна.
Третя особа-3 подала пояснення на апеляційну скаргу Позивача, в яких висловила заперечення щодо вимог апеляційної скарги, вказавши про те, що у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосується інтересів дитини, з урахуванням положень ст. 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, Третя особа-3 зазначила про те, що Позивачем не надано доказів оскарження права користування малолітньої дитини ОСОБА_2 спірним житловим будинком або доказу втрати останньою такого права, що, на думку Третьої особи-3, свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги Позивача.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (код ЄДРПОУ 25959784) укладено іпотечний договір від 03.07.2013 року, предметом якого є: житловий будинок літ Н, загальною площею 976,6 кв.м., жилою площею 303,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка (кадастровий номер 2310100000:04:041:0062), площею 0,0748 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 14-29).
12.08.2014 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною вчинено виконавчий напис №6320 про звернення стягнення на:
- житловий будинок літ Н, загальною площею 976,6 кв.м., жилою площею 303,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності згідно із Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_2 , виданим 30.11.2010  Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, який розташований на земельній ділянці (кадастровий номер: 2310100000:04:041:0471) площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться у комунальній власності, що підтверджується Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2300188712013 від 31.05.2013. Цільове призначення зазначеної земельної ділянки – для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських  будівель і споруд (присадибна ділянка). 
- земельну ділянку (кадастровий номер 2310100000:04:041:0062), площею 0,0748 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯГ №700985, виданим 22.08.2007 Запорізьким міським управлінням земельних ресурсів. Цільове призначення зазначеної земельної ділянки  - для будівництва та обслуговування  житлового будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка).
У виконавчому написі №6320 від 12.08.2014 року вказано, також про те, що зазначене нерухоме майно, передане в іпотеку  ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» за Іпотечним договором від 03.07.2013 який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В. та зареєстровано в реєстрі за №810, укладений між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_1 , в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором про відкриття кредитної лінії №14-Н/13/08/КЛ-КБ із змінами та доповненнями 03.07.2013  укладеним між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Архіград-Буд» (т. 1, а.с. 30-31).
07.08.2020 року за вх. №2417 АТ «СБЕРБАНК» звернулось до Третьої особи-1 із заявою про відкриття виконавчого провадження (т. 1, а.с. 32-35).
Постановою приватного виконавця Сколибог О.С. від 07.08.2020 відкрито виконавче провадження ВП №62766199 на підставі Виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни №6320 від 12.08.2014 року (т. 1, а.с. 37-43).
Боржником у вказаному виконавчому провадженні є ОСОБА_1 , стягувач – АТ «СБЕРБАНК».
10.08.2020 року Приватний виконавець Сколибог О.С. звернувся із запитом вих. №3591 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про надання інформації щодо наявності зареєстрованих осіб у будинку АДРЕСА_1 .
Листом Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 19.08.2020 за №01-17/02/1808 було повідомлено приватного виконавця, що у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи:
-           ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17.03.2020 року та по теперішній час;
-           ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 16.03.2020 року та по теперішній час;
-           ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 24.12.2019 року та по теперішній час;
-           ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 22.02.2014 року та по теперішній час;
-           ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 22.02.2014 року та по теперішній час;
-           ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 03.08.2002 року та по теперішній час (т. 1, а.с. 44).
Приватний виконавець Сколибог О.С. звернувся із запитом вих. №3850 від 25.08.2020 до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про надання інформації про сімейне споріднення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована з 17.03.2020 за адресою: АДРЕСА_1 та про випадки, в яких можуть бути відсутні дані про зареєстрованих осіб та сімейне споріднення у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян (т. 1, а.с. 45-46).
Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) листом від 31.08.2020 року за вих. №3770/05.2-37 повідомив Третю особу-1, зокрема про те, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про народження відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 не виявлено (т. 1, а.с. 47).
31.08.2020 Приватний виконавець Сколибог О.С. направив заяву щодо надання дозволу на відчуження майна за вих. №3915 до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, в прохальній частині якої зазначено:
-          провести виїзну перевірку та перевірити факт проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а також встановити реальне місце проживання та навчання неповнолітньої; наявність іншого житла у власності/користуванні батьків неповнолітньої;
-          за результатами проведеної перевірки розглянути питання щодо надання дозволу на відчуження житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 (т. 1, а.с. 50-53).
16.09.2020 в присутності Третьої особи-1 було складено акт комісії Відповідача обстеження умов проживання, з метою перевірки умов проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 48-49, 132). Акт підписаний Третьою особою-1 без зауважень.
17.09.2020 відбулося засідання комісії відповідача, оформлене протоколом №17/12 (т. 1, а.с. 55-56, 131). За результатами поданої заяви Третьої особи-1, комісія одноголосно вирішила відмовити в наданні дозволу на реалізацію житлового будинку, у зв`язку із порушенням житлових прав дитини.
На підставі зазначено протоколу Відповідачем було прийнято розпорядження від 23.09.2020 за №392 року про відмову Приватному виконавцю ОСОБА_4 у наданні дозволу на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , право користування яким має малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з порушенням житлових прав дитини (т. 1, а.с. 54).
Правомірність прийняття Відповідачем рішення та розпорядження щодо відмови Приватному виконавцю Сколибогу О.С. у наданні дозволу на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 є предметом судового розгляду у даній справі.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновків, зокрема про те, що оскільки для вирішення питання передачі на реалізацію будинку АДРЕСА_1 , належного на праві власності боржнику – ОСОБА_1 , та право користування яким має малолітня ОСОБА_2 , приватний виконавець мав отримати попередній дозвіл органу опіки та піклування, при цьому правомірність реєстрації малолітньої ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 ніким не оскаржувалася, тому відмова Відповідача у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна є правомірною.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності;  диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб. Виконавець є представником влади і здійснює повноваження виключно у межах та у спосіб, передбачених законом.
Тобто, закон вимагає та встановлює обов`язок як державного, так і приватного виконавця сумлінно виконувати службові обов`язки та не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян, юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.06.2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 30.09.2016 року за № 1301/29431, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовій формі), зокрема, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органу опіки та піклування або відповідне рішення суду.
Відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України №1404-VIII, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року №2832/5) (далі – Інструкція №512/5).
Згідно пункту 28 розділу VIII Інструкції у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
З аналізу вказаного пункту Інструкції №512/5 випливає те, що останній не передбачає обмежень (виключень) щодо суб`єктного складу осіб, які зобов`язані отримувати попередній дозвіл органів опіки та піклування при передачі на реалізацію нерухомого майна.
Відповідно до положень пункту 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною, районною у місті Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у мсті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей.
Крім того, відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.
Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.
Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Положеннями п. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Таким чином, із аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку, випливає те, що державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Позивач в межах даної справи не оскаржує дії приватного виконавця щодо звернення до органу опіки та піклування із заявою про надання дозволу на реалізацію будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 , та не надає доказів оскарження таких дій Третьої особи-1 в інших справах.
Доводи заявника апеляційної скарги про те, що малолітня дитина ОСОБА_2 не є членом сім`ї боржника, не спростовує право останньої на користування житловим приміщенням, у якому вона зареєстрована.
При цьому, твердження приватного виконавця та стягувача про те, що заявник зареєстрував в іпотечному житлі малолітню дитину та інших осіб вже після укладення іпотечного договору з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань, засновуються на припущеннях і не підтверджуються належними і допустимими в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказами та не спростовують наведених вище висновків щодо обов`язку Третьої особи-1 отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що в будинку, який є предметом іпотеки, прописана малолітня дитина без згоди на те Банку, не приймаються судом до уваги, оскільки  факт реєстрації боржником в іпотечному майні неповнолітньої особи не впливає на встановлений порядок передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають  неповнолітні діти, оскільки стягувач не позбавлений можливості захистити своє порушене право, спричинене порушенням умов іпотечного договору, у спосіб, встановлений нормами законодавства України.
Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали даної справи не містять доказів оскарження Позивачем у передбаченому діючим законодавством порядку правомірності реєстрації та проживання малолітньої ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 .
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність відмови Відповідача у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна, а саме: будинку АДРЕСА_1 , з огляду на реєстрацію у такому будинку малолітньої ОСОБА_2 .
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 31 травня 2021 року підлягає залишенню без змін.
Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» – залишити без задоволення.
Рішення Запорозького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року по справі №280/817/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов