ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 р.	Справа № 440/6448/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 21.05.21 року по справі № 440/6448/20
за позовом             ОСОБА_1      
до            Головного управління Національної поліції в Полтавській області                     
про визнання протиправним та  скасування наказу та висновку, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУНП в Полтавській області), у якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Полтавській області від 18.07.2016 №769 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зауваження;
- визнати протиправним та скасувати пункти 2, 3 висновку службового розслідування за фактом травмування інспектора Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_1 від 18.07.2016, проведеного на підставі наказу ГУНП в Полтавській області від 31.05.2016 №364;
- зобов`язати відповідача врахувати, що тілесне ушкодження ОСОБА_1 було отримано 30.05.2016 у період проходження служби та пов`язане з виконанням службових обов`язків. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.21 року адміністративний позов задовольнити частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 18 липня 2016 року №769 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зауваження.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Національної поліції в Полтавській області, оформлене пунктом 2 висновку службового розслідування від 18 липня 2016 року за фактом травмування інспектора Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_1 .   
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався 30 травня 2016 року з ОСОБА_1 , та оформити його відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27 грудня 2002 року №1346, з урахуванням висновків суду. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок). 
Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.
В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання   повідомлені своєчасно та належним чином. 
Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач проходить службу в органах національної поліції на посаді оперуповноваженого Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції ГУНП України в Полтавській області. 
30.05.2016 під час виконання службових завдань у складі добового наряду слідчо-оперативної групи Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області внаслідок опору затримуваного ОСОБА_1 отримані тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, відкритої рани тім`яної ділянки голови, що підтверджено копією довідки 1-ї міської клінічної лікарні м. Полтави від 01.06.2016 вих.№1682 /т. 1, а.с. 61/.
27.06.2016 позивачем подано рапорт на ім`я начальника ГУНП в Полтавській області щодо скоєння відносно нього кримінального правопорушення та травмування під час виконання своїх службових обов`язків /т. 1, а.с. 190-192/.  
Наказом ГУНП в Полтавській області від 31.05.2016 за фактом отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень призначено службове розслідування та утворено комісію для його проведення /т. 1, а.с. 194/.
У ході службового розслідування опитані безпосередні учасники події, що мала місце 30.05.2016 у с. Кашубівка Полтавського району Полтавської області /т. 1, а.с. 195-249/.
18.07.2016 начальником ГУНП України в Полтавській області затверджено висновок службового розслідування, у якому встановлені фактичні обставини отримання позивачем тілесного ушкодження /т. 1, а.с. 168-180/. 
За наслідками службового розслідування визначено, що нещасний випадок з інспектором Полтавського РВП Полтавського ВП лейтенантом поліції ОСОБА_1 згідно з пунктом 3.11 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, стався у період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків; за недотримання вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", підпункту 1.2.7, пунктів 4.5, 6.7 Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, недотримання заходів особистої безпеки, що призвело до травмування, лейтенанту поліції ОСОБА_1 оголошено зауваження.   
18.07.2016 ГУНП в Полтавській області виданий наказ №769 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності", пунктом 1 якого вирішено оголосити зауваження лейтенанту поліції ОСОБА_1 за недотримання вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", підпункту 1.2.7, пунктів 4.5, 6.7 Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, недотримання заходів особистої безпеки, що призвело до травмування /т. 1, а.с. 250-251, 252-254/. 
Докази ознайомлення позивача з цим наказом та з висновком службового розслідування у матеріалах справи відсутні, відповідачем не надані. 
Не погодившись із згаданими індивідуальними актами, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у ході розгляду справи не доведено факт вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку внаслідок порушення службової дисципліни.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.
За змістом пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Як визначено пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 23.12.2015 №901-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію", до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України". 
Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. 
Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби. 
У відповідності до статті 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни. 
Частиною першою статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. 
У силу підпункту 1.2.7 Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої наказом МВС України від 22.10.2012 №940, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.01.2013 за №54/22586 (надалі - Інструкція №940), до основних завдань органів внутрішніх справ щодо реагування на повідомлення про кримінальні правопорушення та інші події віднесено забезпечення особистої безпеки працівників міліції, організація їх навчання діям у типових та екстремальних ситуаціях.
А відповідно до пункту 1.3 Інструкції №940, принципи діяльності ОВС щодо реагування на повідомлення про кримінальні правопорушення та інші події - оперативність, законність, ввічливість та поважливе ставлення до громадян.
Пунктом 4.5 Інструкції №940 передбачено, що начальники і відповідальні по ОВС та інші працівники міліції при виїзді на місця подій зобов`язані мати при собі вогнепальну зброю, засоби бронезахисту та бути одягнені у формений одяг (працівники оперативних підрозділів, крім відповідальних по ОВС, можуть бути у цивільному).
При цьому, як визначено пунктом 6.7 Інструкції №940, працівники, включені до складу СОГ чи ОГ, забезпечуються вогнепальною зброєю, боєприпасами і спецзасобами індивідуального захисту та активної оборони (бронежилетом та захисною каскою не нижче 2-го класу захисту, гумовим кийком, балончиком з аерозолем сльозоточивої чи дратівної дії, наручниками). За рішенням начальника ОВС їм можуть видаватися автоматична зброя та інші спеціальні засоби. Контроль за екіпіруванням членів СОГ та ОГ при виїзді на місце події покладається на начальника та відповідального по ОВС. 
Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні визначалися чинною на той час Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073 (надалі - Інструкція №230).
Пунктом 2.1 Інструкції №230 визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.
Відповідно до підпункту 2.2.6 пункту 2.2 Інструкції №230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником, зокрема, у разі загибелі або травмування особи РНС. 
У силу пункту 5.4 Інструкції №230, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. Особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.
Разом з цим, порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за №83/7404 (надалі - Порядок №1346).
За змістом пункту 2.1 Порядку №1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки). 
Пунктом 2.2 Порядку №1346 визначено, що за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. 
А відповідно до пункту 2.4 Порядку №1346, якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2). 
Згідно з пунктом 3.1 Порядку №1346 про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги.
За змістом пункту 3.5 Порядку №1346 керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи. 
Відповідно до пункту 3.8 Порядку №1346 комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків); скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію. У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію. 
За приписами пункту 3.9 Порядку №1346 комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби під час: припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу.
Разом з цим, як визначено абзацом шостим пункту 3.11 Порядку №1346, комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з висновку службового розслідування, що 30.05.2016 лейтенант поліції ОСОБА_1 у складі СОГ разом з оперуповноваженим Полтавського РВП Полтавського ВП ОСОБА_2 та слідчим Полтавського РВП Полтавського ВП ОСОБА_3 виїхали на виклик гр. ОСОБА_4 з приводу того, що за її місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 відбувається сварка чоловіка та сина. При виїзді на місце події СОГ Полтавського РВП гр. ОСОБА_5 почав жбурляти каміння в бік службового автомобіля ВАЗ-2107, днз НОМЕР_1 , чим спричинено механічні пошкодження у вигляді вм`ятини даху. Далі останній схопив скляну банку з гірчицею та кинув по автомобілю. Склянка, влучивши в автомобіль, розбилася, а осколки влучили у праву скроневу частину голови лейтенанта поліції ОСОБА_1 , спричинивши тілесні ушкодження. 
Наказом ГУНП в Полтавській області від 31.05.2016 за вищевказаним фактом з метою з`ясування усіх обставин було призначено службове розслідування, у ході якого були опитані присутні на час травмування на місці події лейтенанта поліції ОСОБА_1 члени СОГ: майор поліції    ОСОБА_2 , лейтенант поліції ОСОБА_3 , а також сам лейтенант поліції ОСОБА_1 . Окрім того, позивач за власною ініціативою з приводу вказаних подій поштою надіслав рапорт від 27.06.2016 та пояснення від 30.06.2016, а лейтенант поліції ОСОБА_3 за власною ініціативою поштою з приводу вказаних подій надіслала рапорт від 30.06.2016. 
Відповідач у висновку службового розслідування звертав увагу на те, що відповідно до пояснень членів СОГ 30.05.2016 вони заступили на чергування до слідчо-оперативної групи Полтавського РВП; інструктаж проводив на той час т.в.о. начальника Полтавського РВП Полтавського ВП підполковник поліції ОСОБА_6 , який звертав увагу на дотримання заходів особистої безпеки. 
Також відповідач наголошував, що у перших поясненнях всі три працівники зазначили, що на момент заступання на чергування всі спеціальні засоби знаходилися в службовому автомобілі слідчо-оперативної групи, оскільки вони передаються від попередньої зміни тій, що заступає. При цьому лейтенант поліції ОСОБА_1 зазначив, що він розписався у відповідному журналі про отримання спецзасобів та перевірив їх наявність в автомобілі. 
Разом з цим, судом встановлено, що засоби індивідуального захисту знаходились у службовому автомобілі "Богдан", що на момент надходження повідомлення від гр. ОСОБА_4 був зайнятий іншою оперативною групою, а тому, за вказівкою керівництва, СОГ у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виїхала у с. Кашубівка Полтавського району на автомобілі ВАС 2107, що не обладнаний засобами індивідуального захисту. 
Водночас встановлено, що окремо засоби захисту членам добового наряду ніколи не видавалися, про отримання спеціальних засобів (бронежилета, каски) позивач не розписувався. 
З урахуванням наведеного, суд зауважує, що в силу приписів статті 1 Дисциплінарного статуту обов`язку поліцейського знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби кореспондує обов`язок роботодавця створити необхідні організаційні та соціально-економічні умови для чесного, неупередженого і гідного виконання поліцейським свої обов`язків. 
За наведених обставин, недотримання позивачем вимог щодо обов`язкового користування захисним шоломом у ході виконання службових обов`язків мало місце з огляду на незабезпечення засобами індивідуального захисту усіх поліцейських. 
Відтак, зазначене вище не може свідчити про недотримання позивачем вимог службової дисципліни. 
Стосовно наданих відповідачем викопіювань з Книги здачі й приймання озброєння та спеціальних засобів позивач пояснив, що у них містяться відмітки про отримання засобів індивідуального захисту, які знаходились у службовому автомобілі "Богдан" та використовувались загалом на слідчо-оперативну групу; окремо поліцейські Полтавського РВП засобами індивідуального захисту не забезпечувались.  
Окрім того, відповідачем у ході розгляду справи не надано доказів ознайомлення ОСОБА_1 з висновком службового розслідування від 18.07.2016, що є порушенням вимог пункту 5.4 Інструкції №230.  
За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що відповідачем у ході розгляду справи не доведено факт вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку внаслідок порушення службової дисципліни, а тому пункт 1 наказу ГУНП в Полтавській області від 18.07.2016 №769 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зауваження належить визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині - задовольнити. 
Крім того, слід зазначити, що за результатами службового розслідування відповідачем у відповідності до пунктів 2.2, 2.4 Порядку №1346 не складались акти за формою Н-1, НТ. 
Натомість, у пункті 2 висновку службового розслідування від 18.07.2019 викладено висновок про те, що нещасний випадок з інспектором Полтавського РВП Полтавського ВП лейтенантом поліції ОСОБА_1 згідно з пунктом 3.11 Порядку №1346 стався у період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.
У силу положень абзацу шостого пункту 3.11 Порядку №1346 нещасний випадок визнається таким, що трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, якщо він мав місце внаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни. 
Аналіз такого формулювання вказує на необхідність прямого причинно-наслідкового зв`язку між порушенням службової дисципліни та отриманням травми або поранення.
Однак, у спірних відносинах отримання позивачем травми є наслідком виконання ним службових обов`язків щодо припинення протиправних дій під час несення служки у складі слідчо-оперативної групи. 
За таких обставин, судова колегія погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції щодо необхідності з метою ефективного поновлення прав позивача у спірних відносинах на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення ГУНП в Полтавській області, оформлене пунктом 2 висновку службового розслідування від 18.07.2016 за фактом травмування інспектора Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_1 , зобов`язавши відповідача повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався 30.05.2016 з ОСОБА_1 , та оформити його відповідно до Порядку №1346, з урахуванням висновків суду.
При цьому доводи відповідача щодо неможливості оскаржити висновки службового розслідування до суду в порядку адміністративного судочинства суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки право оскарження рішення, прийнятого за результатами службового розслідування, прямо передбачене підпунктом 6.3.6 Інструкції №230 для особи, стосовної якої проводиться службове розслідування. 
Зазначена позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №806/3195/17 (пункт 60).
А оскільки у спірних відносинах рішення про те, що нещасний випадок з ОСОБА_1 стався у період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків викладене безпосередньо у пункті 2 висновку службового розслідування від 18.07.2016, а акти за формою Н-1, НТ відповідачем окремо не складались, належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування такого рішення. 
Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 частково.
Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку про часткове  задоволення позову ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 77 КАС України.
Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
          Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року по справі № 440/6448/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді 	   	Я.В. П`янова    О.В. Присяжнюк   	

Повний текст постанови складено  13.10.2021 року