ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 жовтня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/1383/13-ц
провадження № 22-ц/4809/1187/21 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О. Л., Карпенко О. Л., 

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи: 
скаржник – ОСОБА_1 ;
особа, дії якої оскаржуються – приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна,
заінтересована особа – Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
заінтересована особа – Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертно-правова консалтингова компанія «Юрекс»,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2021 року (суддя Павелко І. Л.).
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст скарги на рішення державного виконавця та позицій інших учасників справи
ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда зі скаргою у порядку розділу VII ЦПК України, відповідно до редакції від 02 березня 2020 року якої просила:
- визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни (далі – приватний виконавець Золотарьова Т.В.) щодо передачі на реалізацію з електронних торгів через СЕТАМ нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири загальною площею 70,72 кв. м., місцезнаходження якої АДРЕСА_1 , що належить  ОСОБА_1 ;
- зупинити реалізацію в процедурі виконавчого провадження арештованого приватним виконавцем Золотарьовою Т.В. нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири загальною площею 70,72 кв. м., місцезнаходження якої АДРЕСА_1 , що належить  ОСОБА_1 , до розгляду судом заяви по суті;
- призначити оціночну експертизу для визначення дійсної ринкової вартості описаного та арештованого приватним виконавцем Золотарьовою Т.В. нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири загальною площею 70,72 кв. м., місцезнаходження якої АДРЕСА_1 , що належить  ОСОБА_1 ;
- скасувати звіт про оцінку нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири загальною площею 70,72 кв. м., місцезнаходження якої АДРЕСА_1 , що належить  ОСОБА_1 (а.с. 51-56 том 1).
В обґрунтування скарги зазначається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Золотарьової Т.В. перебуває зведене виконавче провадження № 59223634 щодо боржника - ОСОБА_1 .
У процесі здійснення виконавчих дій приватним виконавцем було описано та накладено арешт на нерухоме майно боржника - трикімнатну житлову квартиру, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
14 грудня 2019 року суб`єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно правова консалтингова компанія Юрекс» в особі директора Тєрєхова О.А. було складено звіт про незалежну оцінку майна, відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки – трикімнатної квартири загальною площею 70,72 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , складає 52 9841,00 грн.
На переконання скаржниці, оцінка майна проводилась поверхово, оскільки експерт нерухоме майно не оглядав, до помешкання не заходив; визначена вартість нерухомого майна боржника у декілька разів нижча від реальної ринкової вартості; у звіті взяті невідповідні аналоги майна та занижені коефіцієнти. 
Вказує, що про наявність звіту про оцінку нерухомого майна у встановлені Законом України «Про виконавче провадження» строки боржника повідомлено не було, для ознайомлення боржнику звіт не надавався. У результаті викладеного було порушено право боржника на висловлення зауважень та надання пропозицій, скаржниця не мала можливості замовити та отримати альтернативний висновок експерта про ринкову вартість належного їй нерухомого майна.
У запереченнях на скаргу стягувач – Акціонерне товариство «Ощадний банк України» (далі – АТ «Ощадбанк») зазначає, що скарга містить лише формальні підстави звернення до суду, а відтак, задоволенню не підлягає. В обґрунтування своєї позиції посилається на постанову Великої Палати Верхового Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (а.с. 143 том 1). 
Приватний виконавець Золотарьова Т.В. у своїх запереченнях на скаргу просить відмовити у її задоволенні з підстав відсутності порушень законодавства при вчиненні виконавчих дій. Так, приватний виконавець вважає надуманими посилання скаржниці на неповідомлення її про результати оцінки нерухомого майна, оскільки у день отримання звіту про оцінку відповідні повідомлення були направлені на дві відомі приватному виконавцю адреси боржника. Наголошує, що приватним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності були дотримані вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини. До того ж, у разі незгоди із результатами оцінки майна, скаржниця мала право звернутись із клопотанням про призначення рецензування звіту про оцінку майна, однак своїм правом не скористалась. У частині посилань скаржниці на занижену вартість об`єкта оцінки, приватний виконавець наголошує на тому, що перші торги з примусової реалізації квартири за початковою ціною продажу 529 841,00 грн, яка визначена оцінювачем як ринкова вартість нерухомого майна, не відбулися. Зазначене, на переконання приватного виконавця, свідчить про те, що вартість об`єкта оцінки не була заниженою, а навпаки – завищена (а.с. 216-221 том 1).
Крім того, у письмових поясненнях приватний виконавець також наголошує, що саме внаслідок неправомірних дій скаржниці у суб`єкта оціночної діяльності була відсутня можливість здійснити внутрішній огляд належного боржнику нерухомого майна (а.с. 49-50 том 2).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни відмовлено.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що у спірних правовідносинах поняття ціни та вартості майна не є тотожними. Так, звіт про оцінку майна боржника від 14 грудня 2019 року, наданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно правова консалтингова компанія «Юрекс» містить ринкову вартість належній скаржниці квартири, яка за висновком суб`єкта оціночної діяльності складає 529 841,00 грн. Разом з тим, акт реалізації предмета іпотеки від 12 травня 2020 року, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, містить інформацію про ціну продажу нерухомого майна 423 872,80 грн як погоджену сторонами суму грошових коштів за товар.
Суд першої інстанції також акцентував увагу на тому, що передане на реалізацію нерухоме майно боржника було уцінене відповідно до положень Порядку реалізації арештованого майна та вимог Закону України «Про іпотеку» , у зв`язку з тим, що перші та другі торги, призначені на 18 березня 2020 року та на 30 квітня 2020 року відповідно, не відбулися. Зазначене, на переконання суду, свідчить про відсутність попиту на товар за ціною, що пропонувалась, у тому числі, на підставі  звіту про оцінкумайна боржника.
Судом взято до уваги, що через ненадання доступу до приміщення власницею нерухомого майна, неодноразові спроби приватного виконавця потрапити до середини належної скаржниці квартири для вчинення виконавчих дій результатів не дали. Зауважено, що неправомірні дії боржника (вчинення перешкод, ненадання доступу до майна тощо) призвели до неможливості проведення суб`єктом оціночної діяльності внутрішнього огляду нерухомого майна для визначення його ринкової вартості. Саме з поведінкою боржника у виконавчому провадженні суд пов`язує наявність відмінностей в інформації, наведеній у звіті про оцінку майна, щодо об`єкта оцінки, та у відповідній інформації, викладеній у рецензії до зазначеного звіту. 
Разом з тим, як зауважено судом, хоча відповідно до рецензії звіт про оцінку і має недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, даний факт не мав впливу на ціну, за якою майно було реалізоване на прилюдних торгах.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги заявника у частині оскарження оцінки майна підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. 
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням,  ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розгляду у порядку цивільного судочинства вимог скаржниці у частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, оскільки оскаржити оцінку майна можливо у порядку оскарження рішень та дій виконавців. На підтвердження своєї позиції скаржницею наведено постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 та постанову Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, у яких суд касаційної інстанції дійшов аналогічних висновків. 
Звертає увагу на неправильне трактування судом першої інстанції рецензії звіту про оцінку нерухомого майна, у якій чітко зазначено, що звітне повною мірою відповідає вимогам нормативно - правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, які вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті лише після виправлення недоліків.
Зважаючи на викладене вважає, що суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги на те, що визначення вартості майна проведено з недотриманням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» та у зв`язку з цим дійшов неправильного висновку щодо можливості використання визначеної на підставі звіту вартості майна у процедурі реалізації майна боржника на електронних торгах.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 червня 2021 року  ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2021 року; апеляційну скаргу залишено без руху; встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Оскільки недоліки апеляційної скарги було усунуто у повному обсязі та у встановлений судом строк, відповідно до ухвали від 22 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 ; встановлено строк для подання учасниками справи відзивів на апеляційну скаргу.
24 червня 2021 року закінчено підготовчі дії, справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 призначено до розгляду в апеляційному суді на 21 липня 2021 року, про що постановлено відповідну ухвалу.
У поданих до апеляційного суду запереченнях на апеляційну скаргу стягувач вказує на те, що судом першої інстанції надано правильну оцінку обставинам справи та вирішено справу. Вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, що наводились АТ «Ощадбанк» у запереченнях на скаргу боржника на дії приватного виконавця (а.с. 102 том 2).
19 липня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив приватного виконавця на апеляційну скаргу (а.с. 119-126 том 2).
Ухвалою апеляційного суду від 20 липня 2021 року з підстав, що у ній наведені, відзив приватного виконавця Золотарьової Т.В. залишено без розгляду.
У засіданні апеляційного суду 21 липня 2021 року оголошувалась перерва до 13 вересня 2021 року.
У наданих до апеляційного суду письмових поясненнях приватний виконавець вказав, що вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, тоді як апеляційна скарга задоволенню не підлягає (а.с.143-146 том 2).
У зв`язку з перебуванням судді – члена колегії з розгляду даної справи у відпустці, судове засідання, призначене на 13 вересня 2021 року не відбулося (а.с.148-149 том 2), судовий розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 призначено на 06 жовтня 2021 року; протокольною ухвалою від 06 жовтня 2021 року судовий розгляд справи відкладено до 11 жовтня 2021 року, про що учасники справи належним чином повідомлені (а.с. 160-164 том 2).
Ухвалою апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року строк розгляду справи за апеляційною скаргою продовжено на п`ятнадцять днів.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржниці, стягувача та приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, перевіривши оскаржувану ухвалу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступного.

Обставини справи, встановлені судами

Відповідно до постанови приватного виконавця Золотарьової Т.В. від 23 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження АСВП №58966694 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2524/11, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 07 грудня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 30 січня 2008 року № 44 у розмірі 466 554,06 грн, з яких основний борг - 210 937,45 грн, прострочений борг - 39 062,55 грн, відсотки - 17 621 грн, пеня за прострочений борг та прострочені відсотки - 42 933,06 грн (а.с. 61-62 том 1).
Згідно з постановами від 08 травня 2019 року приватним виконавцем Золотарьовою Т.В. відкриті виконавчі провадження АСВП №59046938 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1675/10, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 12 вересня 2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 295 095,23 грн заборгованості за кредитним договором, 1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення та АСВП № 59047363 з примусового виконання виконавчого листа № 404/1383/13-ц, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 20 травня 2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія Кіровоградське обласне управління заборгованості у розмірі 136 887,71 грн та з кожного з відповідачів по 684,44 грн судового збору (а.с. 57 - 60 том 1).
14 травня 2019 року у виконавчому провадженні № 59047363 приватним виконавцем винесено постанову, якою накладено арешт на все майно, належне боржнику на праві власності, та заборонено будь-яке відчуження даного майна, що вбачається зі змісту постанови від 14 листопада 2019 року у виконавчому провадженні №58966694 (а.с. 63-65 том 1). 
Постановою приватного виконавця Золотарьової Т.В. від 28 травня 2019 року виконавчі провадження №58966694, №59046938 та №59047363 об`єднані у зведене виконавче провадження №59223634 (а.с. 13-14 том 1). 
Відповідно до згаданої постанови від 14 листопада 2019 року у виконавчому провадженні №58966694 приватним виконавцем описано та накладено арешт на майно боржника – трикімнатну житлову квартиру за адресою:  АДРЕСА_1 . 
З метою подальшого провадження виконавчих дій щодо реалізації арештованого майна боржника та визначення його ринкової вартості постановою приватного виконавця Золотарьової Т.В. від 05 грудня 2019 року у виконавчому провадженні №58966694 призначено суб`єкта оціночної діяльності Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертно правова консалтингова компанія «Юрекс» в особі директора Тєрєхова О. А., якому доручено надати звіт про ринкову вартість (ціну описаного та арештованого майна) - трикімнатної житлової квартири, загальною площею 70,72 кв. м., місцезнаходження: АДРЕСА_1 , що належить боржнику; суб`єкта оціночної діяльності попереджено про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові (а.с. 66-67 том 1). 
14 грудня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно правова консалтингова компанія «Юрекс» складено звіт про оцінку майна № 45/19. На підставі проведених розрахунків оцінювач дійшов висновку, що ринкова вартість об`єкта оцінки, визначена на дату оцінки 13 грудня 2019 року, складає 529 841,00 грн без урахування ПДВ (а.с. 23-39 том 1).
Листом від 30 січня 2020 року № 555 приватний виконавець повідомила стягувача та боржника у виконавчому провадженні про визначену суб`єктом оціночної діяльності ринкову вартість об`єкта оцінки. При цьому, боржнику зазначений лист був направлений на дві адреси: 1) АДРЕСА_1 ; 2) АДРЕСА_2 та за першою адресою був вручений за довіреністю (а.с. 222-225 том 1). 
12 лютого 2020 року у зведеному виконавчому провадженні №59223634 приватним виконавцем на адресу Кіровоградської філії ДП «Сетам» направлено заявку на реалізацію на електронних торгах арештованого майна боржника - трикімнатної квартири, загальною площею 70,72 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці АТ «Ощадбанк», визначена відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» вартість якої без ПДВ складає 529 841,00 грн (а.с. 68-70 том 1).
Листом від 19 лютого 2020 року Державним підприємством «Сетам» повідомлено приватному виконавцю, стягувачу та боржнику відомості щодо реалізації предмета іпотеки - належної боржнику квартири шляхом проведення електронних торгів, зокрема, реєстраційний номер лота – 407882, день та час проведення електронних торгів – 18 березня 2020 року 09:00, початкова ціна продажу майна – 529 841,00 грн (а.с. 72 том 1).
Як вбачається зі змісту протоколу проведення електронних торгів від 18 березня 2020 року № 470165, електронні торги з продажу лота - належної боржнику квартири за стартовою ціною 529 841,00 грн не відбулися, у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів (а.с. 230 том 1). 
Відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 30 квітня 2020 року № 477803 переможцем торгів з продажу предмета іпотеки - належної боржнику квартири визнано ОСОБА_4 , яким запропоновано найвищу цінову пропозицію за вказаний лот у сумі 423 872,80 грн, яка дорівнює стартовій ціні відповідного лота - 423 872,80 грн (а.с. 231 том 1).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтями 129, 129-1 Конституції України до основних засадад судочинства віднесено, зокрема, обов`язковість судового рішення; суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Із наведеними конституційними положеннями кореспондується частина перша ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).
Відповідно до ст.1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За положеннями ч. 1 ст. 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках - на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Зазначене гарантоване процесуальним законом право реалізоване боржником шляхом подання до суду, яким ухвалені судові рішення, що виконуються у примусовому порядку, скарги у порядку розділу VII ЦПК України на дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т.В. щодо передачі на реалізацію з електронних торгів нерухомого майна боржника, які заявниця вважає незаконними.
За змістом ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на електронних торгах.
У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 742/3070/18 зроблено висновок, що  якщо порушення, допущені виконавцем при здійсненні своїх повноважень до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) підлягають оскарженню у порядку, передбаченому цим Законом. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.
Як встановлено судами, доводи скарги щодо протиправності дій приватного виконавця під час передачі на реалізацію нерухомого майна боржника фактично зводяться до непогодження заявниці з проведеною у рамках виконавчого провадження незалежною оцінкою належного їй нерухомого майна.
Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 57 Закону визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.
Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
У ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, зокрема, що оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.
Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що постановою від 05 грудня 2019 року приватним виконавцем Золотарьовою Т.В. призначено суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «Експертно правова консалтингова компанія «Юрекс»» для здійснення оцінки належної боржнику описаної та арештованої житлової трикімнатної квартири загальною площею 70,72 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до звіту про оцінку майна станом на 13 грудня 2019 року ринкова вартість об`єкта оцінки без урахування ПДВ складає 529 841,00 грн.
Відповідно до листа від 30 січня 2020 року № 555 приватним виконавцем надіслано повідомлення про результати оцінки майна, зокрема, заявниці на адресу: АДРЕСА_1 , що зазначена у виконавчих листах Кіровського районного суду м. Кіровограда та вказана у паспорті ОСОБА_1 як зареєстроване місце проживання боржника.
Отже, в силу положень ч. 5 ст. 57 Закону ОСОБА_1 вважається ознайомленою з результатами оцінки майна.
До того ж, отримання повідомлення приватного виконавця про результати оцінки за вказаною адресою боржника 05 лютого 2020 року підтверджується інформацією про перевірку статусу відстеження за трек-номером поштового відправлення.
Таким чином, доводи скаржниці про те, що її не було повідомлено про результати оцінки, а також про наявність звіту про оцінку майна спростовуються наявними у справі матеріалами.
У поданій до суду першої інстанції скарзі заявницею стверджувалося, що визначена суб`єктом оціночної діяльності вартість майна боржника у декілька разів нижча від реальної ринкової вартості; оцінка майна проводилась поверхово, оцінювач помешкання не оглядав та не заходив до нього. Заявниця також вважала очевидним, що у звіті про вартість майна боржника взяті невідповідні аналоги майна та занижені коефіцієнти. У зв`язку з викладним, у скарзі на дії приватного виконавця заявницею було заявлено клопотання про призначення оціночної експертизи для визначення дійсної ринкової вартості нерухомого майна, що належить  ОСОБА_1 
Як встановлено апеляційним судом, задовольнивши відповідне клопотання боржника, суд першої інстанції ухвалою від 25 травня 2020 року призначив рецензування звіту про оцінку нерухомого майна, виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно правова консалтингова компанія «Юрекс» 14 грудня 2019 року; рецензентом визначив суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 (а.с. 164-165 том 1).
За результатами проведення призначеного судом рецензування звіту про оцінку нерухомого майна боржника, 18 червня 2020 року ОСОБА_5 складено відповідну рецензію (а.с. 196-206 том 1), у якій зроблено загальний висновок про те, що звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, а саме: об`єкт оцінки не обстежений та немає реально дійсного уявлення про стан (а.с. 197 том 1). Перевіривши на відповідність нормативно-правовим актам складові елементи звіту, за якими виконується його рецензування, рецензент дійшов остаточного висновку про те, що звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватись з метою, визначеною у звіті, після виправлення недоліків (а.с. 201 том 1).
За доводами апеляційної скарги заявниці, суд першої інстанції фактично проігнорував рецензію на звіт про оцінку майна, не врахувавши при цьому висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваній ухвалі, з урахуванням зазначених доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.
За змістом  п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
Отже, рецензування звіту з оцінки майна є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який в межах виконавчого провадження дозволяє швидко та ефективно захистити права боржника.
Разом з тим, як вбачається з фактичних обставин справи,  скаржниця у встановлений Законом строк оцінку майна не оскаржила, а також не скористалась законодавчо встановленими способами спростування результатів оцінки -з вимогою до приватного виконавця про проведення рецензування звіту з оцінки майна боржника не звернулась.
Натомість, перелічені дії були вчинені боржником не у порядку та не у спосіб, що визначені чинним законодавством.
Варто зауважити, що з матеріалів справи не вбачається, що боржник спрямовувала свої зусилля та вживала заходи задля досягнення згоди зі стягувачем щодо визначення вартості належного їй майна після його арешту приватним виконавцем.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).
За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У контексті викладеного, необхідно врахувати, що мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Принцип належності доказів полягає в тому, що суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи.
Крім того, вирішуючи питання щодо доказів, суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Суд першої інстанції призначив рецензування звіту про оцінку майна боржника після реалізації майна на електронних торгах. 
Апеляційним судом взято до уваги, що Закон України «Про виконавче провадження»  не містить обов`язку приватного виконавця здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності. Також убачається, що виконавець не наділений також і повноваженням ставити під сумнів об`єктивність проведеної оцінки, або проводити оцінку нерухомого майна на власний розсуд, а зобов`язаний лише залучити експерта до участі у виконавчому провадженні та повідомити сторонам результати визначення вартості майна.
Вищезазначене узгоджується із правовим висновком викладеним, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 826/6706/18, від 01 липня 2020 року у справі № 2-1160/11, від 27 серпня 2020 року у справі № 295/11078/14-ц.
При цьому, у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна.
Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, приватний виконавець діяла відповідно до вимог  Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до положень цього ж Закону зобов`язана була визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.
Посилання скаржниці на те, що оцінювач її помешкання не оглядав та до нього не заходив, колегією суддів до уваги не приймаються. При цьому, колегією суддів враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/650/13-ц. Так, суд касаційної інстанції вказав, що твердження скаржника, що зазначена в звіті вартість квартири не відповідає ринковій вартості, є припущенням та не обґрунтовується жодними доказами або визначеними критеріями. Скаржник не довів, а суд першої інстанції не встановив, яким чином та як саме проведення оцінки квартири без входження до неї впливає на результат проведення оцінки та на формування звіту про оцінку майна в цілому. Опис та арешт майна квартири без входження до неї можливий у разі недобросовісної поведінки боржника. Обставина, що приватний виконавець здійснив опис та арешт квартири без проникнення до неї, не є підставою для визнання його дій неправомірними, оскільки приватний виконавець здійснив опис та арешт майна без входження в квартиру не із власного недбальства, а в результаті недобросовісної поведінки боржника, який у цьому випадку діяв не добросовісно, не отримуючи надісланих на його адресу документів виконавчого провадження та тривалий час фактично ухиляючись від виконання рішення суду, внаслідок чого опис квартири проведений без огляду об`єкта.
Так, як стверджується приватним виконавцем та вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, неможливість здійснення оцінювачем внутрішнього огляду об`єкту оцінки була зумовлена недобросовісними діями боржника. Такі висновки суду першої інстанції скаржницею спростовані не були.
Пунктом 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, передбачено ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки.
Відповідно до п. 56 зазначеного Національного стандарту № 1, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема, відомості про особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки). За наявності вихідних даних, істотних відомостей про об`єкт оцінки, зокрема вихідних даних про його правовий статус, відомостей про склад, технічні та інші характеристики, ознаки зносу, неукомплектованості, пошкодження тощо, зафіксовані у письмовій, електронній формах, у фотоматеріалах, надає право оцінювачу здійснити оцінку об`єкта оцінки без особистого огляду такого об`єкта. У такому випадку оцінювач у своїй заяві зобов`язаний навести у звіті про оцінку відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду.
Зі змісту звіту про оцінку майна вбачається, що оцінювач особисто здійснював огляд об`єкта оцінку світлий час доби за адресою його розташування у присутності замовника; оцінювачу не було надано доступу до об`єкта оцінки, тому оцінювачем встановлені ознаки зносу за зовнішніми ознаками об`єкту оцінки. Звіт складений у повній, а не у стислій формі; містить опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації; відомості про особистий огляд об`єкта оцінки; посилання про дотримання оцінювачем національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення тощо.
У постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків. Суд касаційної інстанції вказав, що вимоги скарги у справі, що переглядається, мотивовані власною оцінкою скаржником звіту про оцінку майна. Проте такі вимоги є необґрунтованими, не містять жодного посилання та відповідних нормативних обґрунтовувань.
Зважаючи на фактичні обставини даної справи та враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що скаржницею не доведено у встановленому процесуальним законом порядку невідповідності звіту про оцінку майна вимогам нормативно-правових актів та наявності заниження вартості майна.
До близьких за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 2-215/12.
Колегія суддів вважає доцільним акцентувати на тому, що посилання боржника на те, що вона була позбавлена можливості оскаржити звіт про оцінку майна у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», тоді як рецензією підтверджено, що такий звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, крім викладеного вище, не спростовують висновку апеляційного суду також і тому, що боржником не доведено, що зазначене вплинуло на результати торгів, зокрема, мало наслідком реалізацію арештованого майна боржника за заниженою ціною, що призвело до порушення її прав і законних інтересів.
Важливо врахувати, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.
Метою продажу майна боржника у виконавчому провадженні є задоволення грошових вимог стягувача за виконавчим документом за рахунок виручки від такого продажу.
При цьому не тільки боржник, а і стягувач, за умови їх добросовісності, заінтересовані в тому, щоб майно боржника було продане за максимально високу ціну. Якщо майно боржника буде продане за меншу ціну, то або коштів не вистачить для задоволення вимог стягувача, або постраждає боржник, який одержить менше коштів, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчим документом і підлягають перерахуванню боржнику.
Разом з тим, про своє непогодження зі звітом про оцінку майна боржника стягувачем у будь-якій формі не заявлялось.
Зважаючи на фактичні обставини справи та враховуючи, що майно боржника не було реалізовано за ціною, визначеною у звіті про оцінку майна, і у подальшому ДП «Сетам» здійснило його уцінку і лише тоді майно було реалізоване, на переконання колегії суддів, відсутні підстави вважати, що ціна у звіті є заниженою, а права боржника у виконавчому провадженні - порушеними. 
При цьому, апеляційний суд також виходить з того, що оцінка майна не є остаточною та може бути не тільки зменшена, а і збільшена під час проведення електронних торгів за умови наявності купівельного попиту учасників. Тому неможливо стверджувати про занижену ринкову вартість майна боржника, оскільки за цією вартістю купівельний попит на зазначене майно був взагалі відсутній.
Таким чином, підстави для висновку, що дії приватного виконавця щодо оцінки майна не відповідали вимогам ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» у апеляційного суду відсутні. 
Колегія суддів звертає увагу також на те, що судовий контроль за виконанням судових рішень, у разі встановлення обґрунтованості скарги, спрямований не лише на визнання (констатацію) неправомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності виконавця, а й на поновлення порушеного права заявника. Однак, навіть у випадку задоволення скарги ОСОБА_1 судом першої інстанції та набрання зазначеним судовим рішенням законної сили, у судів в межах процедури судового контролю за виконанням судових рішень відсутні механізми поновлення прав заявниці, які вона вважає порушеними з огляду на те, що скарга була розглянута після завершення процедури реалізації майна боржника на електронних торгах.
У частині вимоги скарги про скасування звіту про оцінку майна колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Частинами 1, 2  ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року в справі № 914/881/17 зроблено висновок, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів. Також Велика Палата Верховного Суду зазначає, що спори про визнання недійсним звіту про оцінку майна не можуть бути розглянуті й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.
За таких обставин обраний заявником спосіб захисту шляхом пред`явлення у скарзі на дії приватного виконавця вимоги про скасування звіту про оцінку майна не передбачений законом. У даному випадку належним способом захисту права сторони виконавчого провадження є оскарження визначення вартості майна боржника як процесуальної дії державного виконавця. 
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом також у справах № 2-2117/2010 та № 2121/2-1434/11.
Однак, суд першої інстанції на заначене безпідставно уваги не звернув.
Крім того, доводи апеляційної скарги скаржниці також зводяться до непогодження з висновком суду першої інстанції, що вимоги заявниці в частині оскарження оцінки майна підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів погоджується з наведеними доводами апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Статтею 447 ЦПК України  передбачено, що  сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Визначення ж вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо саме в порядку оскарження рішень та дій виконавців.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц, від  20 березня 2019 року у справі №821/197/18/4440/16.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця у даній справі, суд першої інстанції виходив, зокрема, із того, що вимоги заявниці в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.
З урахуванням викладеного вище, зазначений висновок суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону. 
Однак, зазначене не спростовує того факту, що визначені законом підстави для визнання незаконними дій приватного виконавця судами встановлені не були. 
У контексті встановлених фактичних обставин справи доречно врахувати усталену практику Європейського суду з прав людини (далі- ЄСПЛ), відповідно до якої право на суд, захищене ст. 6 Конвенції було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. ЄСПЛ також неодноразово вказував на те, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Такий стан речей, коли боржник безпідставно ухиляється від виконання або зловживає своїми процесуальними правами, в той час, як виконавча служба не завжди здатна забезпечити належне примусове виконання цих рішень, значно знижує авторитетність судів у суспільстві і перетворює їх на недієвий інститут. Адже будь-який судовий процес повинен завершуватися реалізацією прийнятого рішення.
Апеляційним судом зважено на те, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню.
Необхідно зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону ). Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця.
Разом з тим, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, які неможливо усунути у інший спосіб, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Додатково слід зазначити, що у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 Велика Палата Верховного Суду, зокрема, вказала на постанову від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, у якій Великою Палатою Верховного Суду розглянуто питання юрисдикційності справ за скаргами на дії державного виконавця та зробила висновок про те, що вказані справи мають розглядатися в порядку того судочинства, у якому постановлено судові рішення, на виконання яких видано виконавчі документи, і це правило діє і при виконанні зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано судові рішення, ухвалені за правилами однієї юрисдикції.
Тобто, якщо скаргу подано на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо виконання судового рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, таку скаргу розглядає відповідний цивільний суд, який ухвалив таке рішення.
Однак, ані заявниця, звертаючись до місцевого суду зі скаргою, ані суд першої інстанції, здійснюючи розгляд цієї скарги, не звернули уваги на те, що дане провадження стосується виключно здійснення місцевим судом судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у справі № 404/1383/13-ц щодо виконання приватним виконавцем виконавчого листа Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 травня 2013 року, а тому судовий контроль за виконанням решти виконавчих документів у зведеному виконавчому провадженні не підлягає здійсненню у межах даної справи.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За вимогами ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
У зв`язку з тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не у повній мірі відповідає критеріям законності, обґрунтованості та справедливості, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги заявниці.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. Л. Карпенко