Справа № 130/245/21
Провадження № 22-ц/801/1573/2021
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року	Справа № 130/245/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді - доповідача: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці цивільну справу № 130/245/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 травня 2021 року, повний текст якого складено того ж дня, ухвалене у складі судді Сенько Л.Ю.,

встановив:

У лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, та просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 30.05.2011 у розмірі 27123,31 грн. станом на 13.01.2021 та судові витрати у розмірі 2270 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.05.2011 між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальнику відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці, яка надається до договору. Згодом кредитний ліміт був збільшений до суми 25000 грн. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач, станом на 13.01.2021, допустив заборгованість в сумі 27123,31 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк».
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 травня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.05.2011 станом на 13.01.2021 в розмірі 27123 (двадцять сім тисяч сто двадцять три) грн. 31 коп., а також судові витрати в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят ) грн. 00 коп.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову або змінити рішення суду першої інстанції. Судові витрати просить покласти на позивача.
Скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належним чином розмір та надано неналежний розрахунок заборгованості та її відповідність умовам кредитного договору. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки відповідач ОСОБА_1 заборгував Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» 27123,31 грн., добровільно борг не сплатив, факт виконання умов договору і повернення кредиту частинами та процентів за користування кредитом не довів, відзиву на позовну заяву у визначений судом строк до суду не подав, то з метою захисту прав позивача на його користь з ОСОБА_1 слід стягнути відповідну заборгованість в примусовому порядку.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві (а.с.19, 20-44).
Відповідно до матеріалів справи 30.05.2011 відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на його картковому рахунку, який згодом збільшено до 25000,00 грн. (а.с.17, 18) та починаючи з 11.11.2013 користувався наданими йому АТ КБ «Приватбанк» коштами, що підтверджується випискою за договором № б/н станом на 15.01.2021 (а.с.54-73).
Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
З матеріалів справи також вбачається, що відповідач ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №б/н від 30.05.2011 не виконує в результаті чого допустив заборгованість по кредиту.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.05.2011 заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем, станом на 13.01.2021, складає 27123,31 грн., що включає в себе: 20961,73 грн. – заборгованість за тілом кредиту, в.т.ч. 20961,73 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6161,58 грн. – заборгованість за простроченими відсотками (а.с.4-15).
Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст.11, 13 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Ураховуючи, що фактично отримані та використані кошти позичальник добровільно АТ КБ «ПриватБанк» не повернув, а також, вимоги частини другої статті 530 ЦК України (якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час), свідчить про порушення прав банку, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відповідачем взагалі не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за його картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи (а. с. 4-16), які є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року  № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19).
Таким чином, виписка за картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Таким чином, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну оцінку, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.
Твердження апелянта про те, що позивачем не доведено заборгованість, спростовується матеріалами справи.
Підписавши заяву, яка є складовою частиною кредитного договору,  відповідач відповідно до положень статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, а тому висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин
Судді Ю.Б. Войтко
І.М. Стадник