Номер провадження: 22-ц/813/2905/21 
Номер справи місцевого суду: 495/3728/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна про визнання неправомірними та скасування рішення, поновлення права власності, визнання недійсним договору, витребування майна,
встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповільністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського Міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна про визнання неправомірними та скасування рішення, поновлення права власності, визнання недійсним договору, витребування майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2020 року позов ОСОБА_2 – задоволено, постановлено:
визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича №30313993 від 30 червня 2016 року щодо права власності на іпотечне приміщення у вигляді бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9632064511103, який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бар з готелем «Парус» (район «Сонячний»), зареєстрованого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ 37825968);
поновити за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на будівлю бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бар з готелем « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (район «Сонячний»);
визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 28 квітня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою Іриною Володимирівною за реєстровим номером №547, відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» продало, а ОСОБА_3 та ОСОБА_1 купили у приватну спільну часткову власність будівлю бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9632064511103, який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бар з готелем «Парус» (район «Сонячний»);
витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) будівлю бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9632064511103, який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бар з готелем «Парус» (район «Сонячний»);

10.07.2020 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява представника відповідача ТОВ «Кей-Колект» про перегляд заочного рішення по справі №495/3728/19 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповільністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського Міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна про визнання неправомірними та скасування рішення, поновлення права власності, визнання недійсним договору, витребування майна.
Ухвалою судді від 13.07.2020 року позовна заява залишена без руху.
Для усунення зазначених недоліків заявнику судом був встановлений строк – протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2020 року заяву представника відповідача ТОВ «Кей-Колект» про перегляд заочного рішення по справі №495/3728/19 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповільністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського Міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна про визнання неправомірними та скасування рішення, поновлення права власності, визнання недійсним договору, витребування майна повернуто заявнику.
Постановою Одеського апеляційного суду від 28.01.2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» – на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2020 року задоволено у повному обсязі. Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2020 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2021 року було відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ТОВ «Кей-Колект» про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2020 року у справі №495/3728/19 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповільністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського Міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна, про визнання неправомірними та скасування рішення, поновлення права власності, визнання недійсним договору, витребування майна.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2021 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення було відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ТОВ «Кей-Колект» про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2020 року у справі №495/3728/19 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповільністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського Міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна, про визнання неправомірними та скасування рішення, поновлення права власності, визнання недійсним договору, витребування майна.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг, узагальнені доводи осіб, що подали апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Не погоджуючись із заочним рішенням, 30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій із посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.
При цьому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з численним порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що суд першої інстанції не перевірив належним чином чи був повідомлений відповідач про час та місце розгляду справи.
Апелянт наголошує на тому, що жодних підстав, передбачених ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України на момент укладення договору купівлі-продажу не існувало, а отже невідомо з яких саме підстав суд першої інстанції визнав недійсним договір купівлі-продажу.
Посилання суду на те, що ТОВ «Кей-Колект» не мало право продавати предмет іпотеки третім особам, оскільки державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» була проведена всупереч норм чинного законодавства не збігається з позицією Великої Палати Верховного суду, що викладена в Постанові від 14 листопада 2018 року по справі №183/1617/16, отже позивачем на думку апелянта обрано невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів.
Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули право власності на спірне нерухоме майно на підставі договірних відносин, майно можливо витребувати лише від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Апелянт вказує, що наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. 
Наголошує на тому, що реєстрація об`єкта нерухомості відбулась у відповідності до вимог закону, а отже підстав для її скасування немає. 

Не погодившись з заочним рішенням суду від 29 травня 2020 року, 09.04.2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - адвокат Краснопивцев О.К. подав апеляційну скаргу за допомогою засобів поштового зв`язку.
При цьому посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції щодо невідповідності нормам законодавства рішення державного реєстратора є некоректними і передчасними, оскільки суд керувався нормами Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно у сучасній редакції від 29.05.2020 року. У свою чергу оскаржуване рішення приватного нотаріуса було прийнято 30.06.2016 року, отже необхідно було керуватись Порядком, чинним на момент прийняття оскаржуваного рішення.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.12.2020 року провадження по справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна про визнання неправомірними та скасування рішення, поновлення права власності, визнання недійсним договору, витребування майна було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду в порядку встановленому ч. 2 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.12.2020 року провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна про визнання неправомірними та скасування рішення, поновлення права власності, визнання недійсним договору, витребування майна було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.12.2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду на 28 січня 2021 року.
Постановою Одеського апеляційного суду від 28.01.2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» – на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2020 року задоволено у повному обсязі. Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2020 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.01.2021 року було постановлено зняти з апеляційного розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1  на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна про визнання неправомірними та скасування рішення, поновлення права власності, визнання недійсним договору, витребування майна та повернути матеріали справи до суду першої інстанції.
24 травня 2021 року відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна про визнання неправомірними та скасування рішення, поновлення права власності, визнання недійсним договору, витребування майна було прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.05.2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна про визнання неправомірними та скасування рішення, поновлення права власності, визнання недійсним договору, витребування майна було залишено без руху.
На виконнання ухвали суду ТОВ "Кей-Колект" подано заяву якою усунуто недоліки зазначені в ухвалу Одеського суду від 12.05.2021
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.06.2021 року було відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна про визнання неправомірними та скасування рішення, поновлення права власності, визнання недійсним договору, витребування майна.
Ухвалою від 03.06.2021 року справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна про визнання неправомірними та скасування рішення, поновлення права власності, визнання недійсним договору, витребування майна було призначено до розгляду.

03 серпня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Галайчук Г.С. надійшли додаткові пояснення на апеляційну скаргу, по яким апелянт просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з подальшим вирішенням питання про відмову у задоволенні позовних вимог.
При цьому посилаючись на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилався на редакцію Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якої не існувало на момент виникнення спірних правовідносин.
16 вересня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Лях Р.М. надійшли письмові пояснення на додаткові пояснення до апеляційної скарги, де із посиланням на практику Верховного суду при розгляді вказаної категорії справ просить залишити апеляційні скарги без задоволення.
07 жовтня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_3 - адвоката Мороз А.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект», де із посиланням на численні порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права представник відповідача просить апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з подальшим вирішенням питання про відмову у задоволенні позовних вимог. Також представник ОСОБА_3 просив задовольнити клопотання ТОВ «Кей-Колект» про витребування письмових доказів по справі.
07 жовтня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_3 - адвоката Мороз А.А. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивовано тим, що відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача - адвокат Мороз А.А. викликані до слідчого відділення для проведення слідчих дій.
До судового засідання з`явились представники ОСОБА_2 - адвокати Бриленко К.Б. та Лях Р.М., представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Галайчук Г.С. та представник ТОВ «Кей-Колект» - Краснопивцев О.К.
Розглядаючи клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Мороз А.А. про відкладення розгляду справи колегія дійшла наступного висновку.
Так, вказана цивільна справа перебуває в провадженні апеляційного суду з грудня 2020 року та упродовж цього часу справу було неодноразово відкладено.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду. 
Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, освідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила відхилити клопотання представника апелянта ОСОБА_3 – адвоката Мороз А.А. про відкладення розгляду справи. 

Представники відповідачів апеляційні скарги підтримали, просили суд їх задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з подальшим вирішенням питання про відмову у задоволення позовних вимог.
Представники позивача заперечували щодо задоволення апеляційних скарг, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до Іпотечного договору (ІІІ-ї черги) без випуску заставної, посвідченого 05.07.2007 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Щукіною Людмилою Сергіївною, зареєстрованого в реєстрі за №4963, Іпотекодержатель – Акціонерней комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» та Іпотекодавець – позивач ОСОБА_2 уклали даний договір, відповідно до якого Іпотекодавець ОСОБА_2 передає в іпотеку нерухоме майно – будівлю бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м, який розташований за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, «Парус» бар з готелем (район «Сонячний»). Даним іпотечним договором було забезпечено повернення кредитних коштів у сумі 64300,00 швейцарських франків, що еквівалентно 367059,38 грн. на день укладення договору за курсом НБУ.
Відповідно до п.1.2.2. Іпотечного договору, зобов`язання по поверненню отриманого кредиту за кредитним договором повинно бути виконано в термін до 05.02.2013 року.
Відповідно до п. 4.1 зазначеного вище іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється Іпотекодержателем у:
-випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором;
-у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем ції вимоги – звернути стягнення на предмет іпотеки;
-у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.
Згідно п. 4.2. цього ж Іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється на підставі:
-рішення суду;
-виконавчого напису нотаріуса;
-застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Як зазначено в п. 4.6. Іпотечного договору, звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку».
Пунктом 5.1. Іпотечного договору, у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1. цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Відповідно до п. 5.3. Іпотечного договору, у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя, право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п.5.1 цього договору іпотеки.
Як передбачено п.6.4 зазначеного вище Іпотечного договору, всі повідомлення між сторонами здійснюються в письмовій формі.
Також між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір 06.03.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Щукіною Людмилою Сергіївною, зареєстрованого в реєстрі за №808, відповідно до якого Іпотекодавцем було передано в Іпотеку нерухоме майно - будівлю бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м, який розташований за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, «Парус» бар з готелем (район «Сонячний»). Даним іпотечним договором було забезпечено повернення кредитних коштів у сумі 57000,00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 287850,00 грн.
Відповідно до Додаткової угоди до Іпотечного договору від 06.03.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Щукіною Людмилою Сергіївною, зареєстрованого за реєстровим №808, яка була зареєстрована в реєстрі 12.05.2006 року за №1777, іпотекою за іпотечним договором також забезпечується повернення додатково отриманої суми кредиту в розмірі 100000,00 доларів США, що еквівалентно 505000,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору.
23.11.2006 року між Іпотекодержателем АКІБ «УкрСиббанк» та Іпотекодавцем ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір (ІІ черги), без випуску заставної, посвідченого 23.11.2006 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Щукіною Людмилою Сергіївною, зареєстрованого в реєстрі за №6172, відповідно до якого Іпотекодавець ОСОБА_2 передає Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно – будівлю бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м, який розташований за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, «Парус» бар з готелем (район «Сонячний»). Даним іпотечним договором було забезпечено повернення кредитних коштів у сумі 83000,00 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 340038,22 грн.
Зобов`язання по поверненню отриманого кредиту за кредитним договором в термін до 23.02.2013 року якщо інший термін повернення кредиту не встановлено згідно до умов кредитного договору.
Відповідно до Договору Факторингу № 1від 12.12.2011 року та Договору відступлення права вимоги від 12.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», та посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Еліною Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за №5207-5208, до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за договорами іпотеки, укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем ОСОБА_2 .
Згідно копії повідомлення №73/772/КЗ від 15.07.2014 року, на адресу позивача ОСОБА_2 , представником ТОВ «Кей-Колект» було надіслано повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. 
Відповідно до Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30313993 від 05.07.2016 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, провів державну реєстрацію права власності на будівлю бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м, який розташований за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, «Парус» бар з готелем (район -Сонячний») за ТОВ «Кей-Колект» (ЄРДПОУ 37825968).
Згідно Протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «Кей-Колект» від 13.03.2018 року, було узгоджено продаж нерухомого майна, яке перебуває на балансі Товариства, а саме: будівлі бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м, який розташований за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, «Парус» бар з готелем (район -Сонячний»), не менш ніж за 78000,00 грн.
Відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна, проведеного ТОВ «Консалтингова компанія «Центр оцінки», ринкова вартість предмету іпотеки - будівлі бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м, який розташований за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, «Парус» бар з готелем (район «Сонячний») складає 1593758,00 грн., що еквівалентно 59053 доларів США за курсом НБУ.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №162867202 від 09.04.2019 року, 30 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем було прийнято рішення №30313993 та зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» право власності на іпотечне приміщення у вигляді бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 963206451103, який розташований за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, «Парус» бар з готелем (район «Сонячний») на підставі договору іпотеки, укладеного 05 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, Одеської області Щукіною Л.С. та 28.04.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу був зареєстрований договір купівлі-продажу за реєстровим №547 відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» продало, а відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 купили у приватну спільну часткову власність будівлю бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 963206451103, який розташований за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, «Парус» бар з готелем (район Сонячний»).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.04.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №547, відповідач ОСОБА_3 прийняв у власність 7/8 часток у праві спільної часткової власності на будівлю бару з готелем, що є предметом цього договору, а відповідач ОСОБА_1 прийняв у власність 1/8 частину у праві спільної часткової власності на будівлю бару з готелем, що є предметом цього договору.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Щодо повідомлення про розгляд справи у суді першої інстанції

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (№ 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 158 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції).
Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення – особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою (частина третя статті 74 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).
Статтею 76 ЦПК України передбачено порядок вручення судових повісток, відповідно до якого судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
Так, з рекомендованого повідомлення про поштове відправлення на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що останній не був повідомлений про час та місце розгляду справи, причиною невручення зазначено: «позвонил по домофону, ответила женщина, с ее слов указанный человек в квартире не проживает». 
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), зазначене не є належним повідомленням про дату судового засідання.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до договору про надання правової допомоги №03/12/2012 від 03.12.2018 року представництво інтересів, як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 здійснюється адвокатом Галайчук Г.С., якою в свою чергу, до суду надавалась заявка про отримання судових викликів та повідомлень на електронну адресу та за допомогою смс.
Проте, судом першої інстанції взагалі не направлялась судова повістка представнику ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвоката Галайчук Г.С.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача  ОСОБА_1   про дату, час і місце засідання суду 29 травня 2020 року, а він обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Щодо скасування рішення про державну реєстрацію

За змістом частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).
Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»(абзац другий статті 1 Закону України «Про іпотеку»).
Частинами першою та другою статті 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.
Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.
У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно з частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною 2 статті 18 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.
Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі у редакція, що була чинною на час проведення спірних реєстраційних дій) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною другою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус є державним реєстратором.
Згідно зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.
Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення, або особиста доставка на адресу іпотекодавця.
В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.
За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання
Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, у редакції, чинній на час проведення спірних реєстраційних дій, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Таким чином, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки тільки після направлення іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення, та не усунення іпотекодавцем порушення у тридцятиденний строк з моменту отримання такої вимоги, а державна реєстрація права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, здійснюється державним реєстратором після надання доказів про направлення такої вимоги іпотекодавцю та завершення тридцятиденного строку з моменту отримання такої вимоги.
Отже, на державного реєстратора під час вчинення реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 57 Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.
У вищевказаних правових нормах наведено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплений у статтях 10, 18 Закону № 1952 та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора в ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц, провадження № 14-2цс19).
Відповідно до п. 4.1 зазначеного вище іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється Іпотекодержателем у:
-випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором;
-у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем ції вимоги – звернути стягнення на предмет іпотеки;
-у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.
Згідно п. 4.2. цього ж Іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється на підставі:
-рішення суду;
-виконавчого напису нотаріуса;
-застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Як зазначено в п. 4.6. Іпотечного договору, звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку».
Пунктом 5.1. Іпотечного договору, у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1. цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Відповідно до п. 5.3. Іпотечного договору, у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя, право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п.5.1 цього договору іпотеки.
Як передбачено п.6.4 зазначеного вище Іпотечного договору, всі повідомлення між сторонами здійснюються в письмовій формі.
Відповідно до наданих Відділом державної реєстрації Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області документів реєстраційної справи на бар з готелем, розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, «Парус» бар з готелем (район «Сонячний»), у ній міститься: картка прийому заяви №62449172, перелік документів поданий із заявою: Іпотечний договір, Договір факторингу, Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.
Матеріали реєстраційної справи не містять доказів направлення ОСОБА_2 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки чи підтверджень вручення/невручення такого повідомлення.
Тобто, державним реєстратором при прийнятті спірного рішення не перевірено надходження до позивача як іпотекодавця від іпотекодержателя іпотечне повідомлення з вказівкою на загальну суму боргових зобов`язань та граничний строк погашення боргових зобов`язань.
На підтвердження направлення позивачеві вимоги про усунення порушень відповідачем до суду апеляційної інстанції було надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 15.07.2014 року, направленого ТОВ «Кей-Колект» на ім`я ОСОБА_2 .
Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.
У пункті 3 частини першої статті 24 Закону № 1952 передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.
Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 754/5178/18 (провадження № 61-1074св19), від 10 березня 2021 року у справі № 204/6300/17 (провадження № 61-7559св20), від 17 березня 2021 року у справі № 127/16339/19 (провадження № 61-7574св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 720/852/18 (провадження № 61-14395св19), від 14 квітня 2021 року у справі № 134/1743/17 (провадження № 61-14265св19).
Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що копія зазначеного повідомлення є неналежним доказом, оскільки, як вже зазначалось, вказане повідомлення відсутнє в матеріалах реєстраційної справи та з картки прийому заяви не вбачається, що воно взагалі подавалось реєстратору.
Крім цього, на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення працівником поштового відділення не зазначено прізвища одержувача, зазначене повідомлення не підтверджує направлення ОСОБА_2 саме вимоги про усунення порушень чи повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки з повідомлення вбачається, що на адресу ОСОБА_2 направлено лист, а опису вкладень відповідачем не надано.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною п`ятою статті 12 ЦПК України закріплено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Виходячи із зазначеного, доказів на підтвердження факту направлення вказаної письмової вимоги банком позивачу матеріали справи не містять, відповідач таких доказів не подав, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).
Також слід зазначити, що відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Наведені вище висновки узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19), у якій вказано, що суди зробили обґрунтований висновок, що у матеріалах справи відсутні відомості про отримання іпотекодавцем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Крім того, правильно встановлено, що оцінка майна предмета іпотеки на момент переходу права власності не проводилась. 
За таких обставин колегія суддів встановивши, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом № 898-IV, так і Порядком № 1127 щодо надіслання іпотекодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, зокрема вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності із зазначенням інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення тридцятиденного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, дійшла висновку, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» проведена всупереч норм чинного законодавства.

Щодо визнання недійсним договору та витребування майна з чужого незаконного володіння

Для захисту своїх майнових інтересів власник або суб`єкт іншого речового права може використовувати вимоги про визнання недійсною угоди з відчуження належної йому речі (якщо мова йде про оспорюваний правочин) або про застосування наслідків недійсності правочину (якщо мова йде про вчинення нікчемного правочину). В обох випадках загальним наслідком вчинення недійсної угоди стане реституція, яка полягає, зокрема у поверненні конкретної речі (предмета угоди) первинному власнику.
За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.
Стаття 396 ЦК України закріплює, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. близькі за змістом висновки, сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 147), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 1 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 (пункт 46)).
Правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.
У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин в іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 51)).
Очевидно, якщо спір стосується правочину, укладеного самим власником, то його відносини з контрагентом мають договірний (зобов`язальний) характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Проте якщо контрагент власника за недійсним правочином здійснив надалі відчуження отриманої від власника речі третій особі, то у відносинах з таким новим набувачем колишній власник може використовувати тільки речово-правові способи захисту, оскільки вони не перебували у договірних (зобов`язальних) відносинах один з одним.
У окремих випадках колишні власники, отримавши відмову в задоволенні своїх речово-правових вимог про повернення їм майна, що перебуває у нових власників, які придбали його в результаті правочинів, оспорюють самі ці правочини, посилаючись на недійсність першого правочину з ланцюжка таких правочинів (укладених за їх участю як відчужувачів спірної речі).
Проте застосування реституції почергово до усіх правочинів відчуження майна іншим особам в результаті позбавить добросовісного набувача гарантій дотримання його прав, закріплених у статті 388 ЦК України, що є неприпустимим.
У справі, судове рішення у якій є предметом перегляду, позивач поєднала різні способи захисту свого речового права: оспорювання та скасування рішення про проведену державну реєстрацію права, договорів щодо спірного майна, а також віндикаційний (речово-правовий) позов.
Проте метою звернення позивача з позовом є повернення йому спірного майна, а саме: бару з готелем «Парус», який за твердженням позивача вибув з його володіння поза його волею.
Встановивши факт вибуття бару з готелем «Парус», що розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, із правомірного володіння ОСОБА_2 , поза його волею у зв`язку з проведенням неправомірних реєстраційних дій, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення статті 388 ЦК України і витребував дану будівлю з володіння останнього набувача - на користь законного володільця.
При цьому колегія відхиляє доводи апеляційних скарг про те, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося,  Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" набуло право власності на предмет іпотеки у добровільному порядку, за згодою позивача, на підставі застереження, передбаченого сторонами в іпотечному договорі, а отже, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, прийняте відповідачем на підставі згоди позивача, передбаченої іпотечним договором є безпідставними.
Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо безумовного права іподекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки виходячи зі змісту договору іпотеки незалежно від претензій іпотекодавця, оскільки рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене лише у випадку доведеності факту повного виконання своїх зобов`язань боржником за кредитним договором, спростовуються вимогами закону та обов`язковими до застосування висновками Верховного Суду (частина п`ята статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу бару з готелем «Парус» не є ефективним способом захисту порушеного права.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі № 757/61314/18-ц (провадження № 61-17082св20) вказано, що віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19) власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
За умови пред`явлення позивачем вимоги про витребування спірного нерухомого майна від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що є ефективним способом захисту порушеного права, вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна не є ефективним способом захисту та не підлягають задоволенню.
Щодо способу захисту порушеного права
Велика Палата Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у постанові по справі № 915/127/18 зазначила, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Проте у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача.
Разом із тим Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року (тобто після формулювання Великою Палатою Верховного Суду висновків у справі № 915/127/18), статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Таким чином, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції правомірними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є зокрема скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19 та від 25 листопада 2020 року у справі № 761/15741/17.
Отже з урахуванням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такий спосіб захисту прав позивача як скасування державної реєстрації прав є правомірним.
Щодо суб`єктного складу учасників справи
У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності нотаріуса, прийнятих або вчинених ним під час реалізації функцій державного реєстратора, якщо позовні вимоги спрямовані на захист застосованого на приписах цивільного законодавства приватного (майнового) права у відносинах з іншими особами, нотаріус має залучатись до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а сама така справа – розглядатись залежно від суб`єктного складу її учасників за правилами ЦПК України чи ГПК України.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі № 686/17779/16-ц.
Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює цивільно-правового характеру цього спору.
Подібні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц (провадження № 14-74цс19), від 26 лютого 2020 року в справі № 287/167/16-ц (провадження № 14-536цс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що «позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».
З огляду на вищевказане апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича слід відмовити.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, оскаржене рішення скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381 – 384, 289 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - задовольнити частково.
Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2020 року - скасувати.
Постановити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповільністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна про визнання неправомірними та скасування рішення, поновлення права власності, визнання недійсним договору, витребування майна - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича №30313993 від 30 червня 2016 року щодо права власності на іпотечне приміщення у вигляді бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9632064511103, який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бар з готелем «Парус» (район «Сонячний»), зареєстрованого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ 37825968).
Поновити за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на будівлю бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бар з готелем « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (район «Сонячний»).
Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) будівлю бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9632064511103, який розташований за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт. Затока, бар з готелем « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (район «Сонячний»).
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського Міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича - відмовити.
У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу, посвідченого 28 квітня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою Іриною Володимирівною за реєстровим номером №547, відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» продало, а ОСОБА_3 та ОСОБА_1 купили у приватну спільну часткову власність будівлю бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9632064511103, який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бар з готелем «Парус» (район «Сонячний») - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                                        О. В. Князюк

Судді:                                                                  А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе