ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3892/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лобан Д.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  19 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Лічевецького І.О.,
                                                          Мельничука В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просив: 
- визнати неправомірним не зарахування Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області, під час обчислення ОСОБА_1 надбавки за вислугу років, днів додаткової оплачуваної відпустки до вислуги років у поліції, наявну вислугу років у податковій міліції;
- зобов`язати Головне управлінням Національної поліції в Чернігівській області, починаючи з 7 листопада 2015 року, під час обчислення ОСОБА_1 надбавки за вислугу років днів додаткової оплачуваної відпустки, зарахувати до вислуги років у поліції наявну вислугу років у податковій міліції та провести відповідний перерахунок і виплату надбавки за вислугу років, а також перерахунок днів додаткової оплачуваної відпустки.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 17.07.2001 по 10.05.2007, з 19.11.2007 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а саме в податковій міліції, проте відповідач протиправно не здійснив дій щодо у відповідь на запит щодо зарахування до стажу роботи періоду проходження в податковій поліції.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Визнано неправомірним не зарахування Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області, під час обчислення ОСОБА_1 надбавки за вислугу років, днів додаткової оплачуваної відпустки до вислуги років у поліції, наявну вислугу років у податковій міліції.
Зобов`язано Головне управлінням Національної поліції в Чернігівській області, під час обчислення ОСОБА_1 надбавки за вислугу років днів додаткової оплачуваної відпустки, зарахувати до вислуги років у поліції наявну вислугу років у податковій міліції за період з 17.07.2001 по 10.05.2007 та провести відповідний перерахунок і виплату надбавки за вислугу років, а також перерахунок днів додаткової оплачуваної відпустки, починаючи з 07 листопада 2015 року по день набрання судовим рішенням законної сили.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що серед переліку, установленого статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію» не визначено періоду роботи у підрозділах податкової міліції або Державної податкової інспекції, що давала б право на встановлення надбавки за вислугу років.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що позивачем безпідставно пропущено строк звернення до суду з даним позовом, так як станом на 03.12.2015 йому було установлено розмір вислуги років, втім до суду останній звернувся лише 13.04.2021.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що відповідачем безпідставно поставлено під сумнів приналежність вислуги років позивача у податковій міліції до служби в органах внутрішніх справ України, та не враховано такої вислуги при обчисленні позивачу надбавки за вислугу років, днів та додаткової оплачуваної відпустки.
При цьому, оскільки  у раз порушення законодавства про оплату праці працівник має звернутись до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яких сроком, відтак посилання апелянта у цій частині є безпідставними.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в податковій міліції з 17.07.2001 по 10.05.2007, з 19.11.2007 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ та з 07.11.2015 по цей час в органах Національної поліції.
Листом від 05.10.2020 №7-325/124/20/01-2020 відповідач надав позивачу завірену копію висновку про підтвердження стажу служби в поліції на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
У подальшому, листом від 29.10.2020 №Т-325/124/20/01-2020 відповідач надав позивачу копію послужного списку, трудової книжки, витягу з наказу ГУНП в Чернігівській області від 03.12.2015 року №17 о/с.
Вважаючи неправомірними дії відповідача з приводу обчислення його вислуги років для визначення розміру надбавки за вислугу років та днів додаткової оплачуваної відпустки, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав на належний розмір грошового забезпечення.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки служба в органах податкової міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, тобто прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького складу, а відтак повинна зараховуватись до стажу служби в поліції, тому наявні підстави дляч задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 19 Закону України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (у редакції, на період служби позивача) податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Законом України від 05.07.2012 № 508-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в України» внесено зміни до Податкового кодексу України.
Так, пунктом 348.1 статті 348 Податкового кодексу України закріплено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Згідно пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Отже, служба в органах податкової міліції є військовою службою.      
Пунктом 356.1 статті 356 ПК України (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
З аналізу вищевикладених норм вбачається, що служба в органах податкової міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, тобто прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького складу.
Разом з тим, Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07 листопада 2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію». 
У відповідності до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
У силу частин першої та другої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
При цьому, у п.15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Згідно з частинами першою-третьою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР. Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.
Аналізуючи вищевказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України. 
Дана позиція підтверджується також тим, що позивачу під час проходження служби у податковій міліції було присвоєно спеціальні звання, які у свою чергу призначалось на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем помилково не зараховано період проходження позивачем служби на посадах на посадах органів Державної податкової служби в Чернігівській області з 17.07.2001 по 10.05.2007, на посадах відділення № 1 автомобільного взводу автогосподарства УМВС за період з 19.11.2007 по 06.11.2015 до стажу служби в поліції, який дає право на отримання надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, та внаслідок не зарахування цього періоду протиправно не здійснено перерахунок додаткових днів оплачуваної відпустки за стаж служби позивача в поліції.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у рішенні від 07 жовтня 2020 року у справі № 826/16143/18.
Посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне. 
За правилами статтей 123 та 169 КАС України суд зобов`язаний перевірити дотримання позивачем строків звернення до суду, які передбачені статтею 122 КАС України.
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з позовом і розраховувати на одержання судового захисту.
У силу вимог частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до частини четвертої ст. 123 КАС України визначно, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом, з огляду на те, що спеціальним законом строки звернення до суду з питань виплати грошового забезпечення не врегульовані, натомість загальним законом (частина друга ст. 233 Кодексу законів про працю України) передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Враховуючи, що предметом спору у даній справі є питання щодо не зарахування Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області, під час обчислення ОСОБА_1 надбавки за вислугу років, днів додаткової оплачуваної відпустки до вислуги років у поліції, наявну вислугу років у податковій міліції, та позивач дізнався про не зарахування відповідного стажу лише з листа від 29.10.2020 №Т-325/124/20/01-2020, разом з яким йому було надано копію послужного списку, трудової книжки, витягу з наказу ГУНП в Чернігівській області від 03.12.2015 №17 о/с, та на даний час особа продовжує роботи у органах поліції, відтак, у даних спірних правовідносинах вимоги позивача не обмежені будь - яким строком у відповідності до частини другої ст. 233 КЗпП України.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 287, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук