ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7101/21 Справа № 171/2164/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Семенова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 171/2164/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідачі: ОСОБА_2 , Грушівська сільська рада Апостолівського району Дніпропетровської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , на рішення Апостолівського районого суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Семеновою Н.М. у м. Апостолове Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 07 травня 2021 року, -
       ВСТАНОВИВ:        

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Грушівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області про визнання  незаконним рішення щодо передачі земельної ділянки у власність.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в 2016 році вона звернулася до Ленінської сільської ради з питанням відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) за адресою АДРЕСА_1 . 
Ленінською сільською радою було відмовлено у наданні дозволу позивачу на відведення у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) за адресою АДРЕСА_1 , підставою для відмови стало те, що вказана земельна ділянка відведена ОСОБА_2 . 
Позивачем було з`ясовано, що відповідно до документів, наданих відділом Держгеокадастру в Апостолівському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_2 подав на затвердження Ленінській сільській раді в складі проекту землеустрою Акт визначення та Акт приймання передачі межових знаків на зберігання, завідомо підроблені документи, про що позивач подала заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України. Станом на сьогодні досудове розслідування триває. 
Позивач вважає, що під час прийняття рішення Ленінською сільською радою від 10.07.2015 року № 367/37-VI ОСОБА_2 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 , площею 0,20 га про надання у власність вказану земельну ділянку, посадовими особами належним чином подані документи не перевірено, зокрема не перевірено факт відсутності погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, а в результаті прийняте незаконне рішення. 
На підставі наведеного вище позивач просила суд визнати недійсним та скасувати рішення Ленінської сільської ради від 10.07.2015 р. № 367/37-VI щодо затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 , площею 0,20 га про надання у власність вказаної земельної ділянки.
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, оскільки судом першої інстанції не надано належної оціни тому, що ОСОБА_2 подав на затвердження Ленінській сільській раді в складі проекту землеустрою Акт визначення та Акт приймання - передачі межових знаків на зберігання, завідомо підроблені документи, оскільки, на думку позивача, на момент надання відповідачу оскаржуваного рішення, ОСОБА_4 , з яким відповідач погодив межі спірної земельної ділянки, не був власником суміжної земельної ділянки. На момент внесення до Державного земельного кадастру державним кадастровим реєстратором земельної ділянки, кадастровий номер 1220384400:02:002:0191, яку виділно у власність ОСОБА_2 , суміжним користувачем був ОСОБА_5 , якому рішенням Ленінської сільської ради від 15.05.2015 року № 347/35-VI було затверджено проект землеустрою та надано у власність земельну ділянку кадастровий номер1220384400:02:002:0187. 
Наведе вище, на думку апелянта, свідчить про те, що під час прийняття рішення Ленінською сільською радою від 10.07.2015 року № 367/37-VI ОСОБА_2 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 , площею 0,20 га про надання у власність вказану земельну ділянку, посадовими особами належним чином подані документи не перевірено, зокрема не перевірено факт відсутності погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, а в результаті прийняте незаконне рішення
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Грушівська сільська рада Апостолівського району Дніпропетровської області просить рішення сулу першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на думку представника відповідача, апеляційну скаргу представника позивача – залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 31.10.2014 року рішенням Ленінської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 (том 1 а.с.8).
Висновком відділу Держземагентства в Апостолівському районі Дніпропетровської області погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , відповідно до земельної ділянки, площею 0.20 га по АДРЕСА_1 (том1 а.с.22).
02.07.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Ленінської сільської ради з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування і будівництва житлового будинку в с. Ленінське, у теперішній час АДРЕСА_2 в розмірі 0.20 га. (том 1 а.с.186).
Рішенням Ленінської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області від 10.07.2015 року № 367/37-VI ОСОБА_2 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2 , площею 0,20 га та надано у власність земельну ділянку, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,20 га. (том 1 а.с.25).
04.08.2016 року позивач звернулася до Грушівської сільської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту відведення на земельну ділянку в АДРЕСА_2 загальною площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (том 1 а.с.188).
Відповідно до протоколу засідання земельної комісії Грушівської сільської ради від 28.09.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення на земельну ділянку: № 95/ІХ-2 (том 1 а.с.189-191).
Звертаючись до суду з позовом про визнання  незаконним рішення щодо передачі земельної ділянки у власність, позивач посилалась на те, що рішення Ленінської сільської ради від 10.07.2015 р. № 367/37-VI щодо затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Ленінське, у теперішній час АДРЕСА_2 , площею 0,20 га про надання у власність вказаної земельної ділянки є незаконним та підлягає скасуванню.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не надано доказів на підтвердження того, що оскаржуване рішення про надання у власність вказаної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 порушує право чи інтерес позивача та позивачем не доведено, що вона має будь-яке право чи будь-який охоронюваний законом інтерес щодо спірної земельної ділянки, які набуті на підставі вказаних нормативних актів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Конституцією України, Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій».
За нормами п. «б» ст. 12 ЗК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Згідно із ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Частиною 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
За правилами ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України . У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Згідно із ч. 7 цієї статті ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України , розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Частиною 10 ст. 118 ЗК України передбачено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів з клопотанням на отримання дозволу для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, за результатами розгляду якого встановлені ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.
Відповідно до статті 118 ЗК України, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів вказаної процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.
У Постанові від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, провадження № 14-28цс20 вказано, що обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони. Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи.
З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проект та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду.
Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо, виходячи з конкретних обставин справи.
Отже, дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. 
У Постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц, провадження № 14-301цс18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від цього висновку.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 31.10.2014 року рішенням Ленінської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 (том 1 а.с.8).
Висновком відділу Держземагентства в Апостолівському районі Дніпропетровської області погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , відповідно до земельної ділянки площею 0.20 га по АДРЕСА_2 (том1 а.с.22).
02.07.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Ленінської сільської ради з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування і будівництва жилого будинку в АДРЕСА_2 в розмірі 0.20 га. (том 1 а.с.186).
Рішенням Ленінської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області від 10.07.2015 року № 367/37-VI ОСОБА_2 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2 , площею 0,20 га та надано у власність земельну ділянку, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,20 га. (том 1 а.с.25).
Крім того, як вбачається із матеріалів справи, після винесення Ленінською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області рішення від 10.07.2015 року № 367/37-VI про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2 , площею 0,20 га та надання у власність земельної ділянки, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,20 га, позивач 04.08.2016 року звернулася до Грушівської сільської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту відведення на земельну ділянку в АДРЕСА_2 загальною площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (том 1 а.с.188).
Відповідно до протоколу засідання земельної комісії Грушівської сільської ради від 28.09.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення на земельну ділянку: № 95/ІХ-2 (том 1 а.с.189-191).
Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно ч.1ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч.1ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Ставлячи питання про визнання недійсним та скасування рішення Ленінської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області від 10.07.2015 року № 367/37-VI позивачем по справі не надано доказів того, що рішення Ленінської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області від 10.07.2015 року № 367/37-VI порушує її права чи інтереси. Також позивач не довела, що вона має будь-яке право чи будь-який охоронюваний законом інтерес щодо спірної земельної ділянки, які набуті на підставі вказаних нормативних актів.
На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем по справі не доведено порушення її права оскаржуваним рішенням та не доведено того, що вона має будь-яке право чи будь-який охоронюваний законом інтерес щодо спірної земельної ділянки.        
Не можуть бути підставою для скасування судового рішення доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано належної оціни тому, що ОСОБА_2 подав на затвердження Ленінській сільській раді в складі проекту землеустрою Акт визначення та Акт приймання передачі межових знаків на зберігання, завідомо підроблені документи, оскільки, на думку позивача, на момент надання відповідачу оскаржуваного рішення, ОСОБА_4 , з яким відповідач погодив межі спірної земельної ділянки, не був власником суміжної земельної ділянки. На момент внесення до Державного земельного кадастру державник кадастровим реєстратором земельної ділянки кадастровий номер 1220384400:02:002:0191, яку виділено у власність ОСОБА_2 , суміжним користувачем був ОСОБА_5 , якому рішенням Ленінської сільської ради від 15.05.2015 року № 347/35-VI було затверджено проект землеустрою та надано у власність земельну ділянку кадастровий номер1220384400:02:002:0187, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 , при зверненні до Ленінської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування і будівництва жилого будинку в АДРЕСА_2 в розмірі 0.20 га, подав підроблені документи. 
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що погодження меж земельної ділянки є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок та стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені).
Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.
Не надання своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність позивачці за обставин виготовлення відповідної технічної документації.
Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (ст. 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що на думку апелянта, під час прийняття рішення Ленінською сільською радою від 10.07.2015 року № 367/37-VI ОСОБА_2 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 , площею 0,20 га про надання у власність вказану земельну ділянку, посадовими особами належним чином подані документи не перевірено, зокрема не перевірено факт відсутності погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, а в результаті прийняте незаконне рішення, оскільки вказані обставини є припущеннями позивача по справі. 
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Рішення Апостолівського районого суду Дніпрпоетровської області від 30 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 01 грудня 2021 року.

Головуючий:
Судді: