ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 р.	Справа № 520/10957/18	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О.  

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою 12 Регіональної військово-лікарської комісії на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії в порядку 383 КАС та апеляційною скаргою 12 Регіональної військово-лікарської комісії на окрему ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 15.07.21 по справі №520/10957/18
          за позовом   ОСОБА_1     
          до 12 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України ,                               Головного військово-медичного управління Збройних Сил України,  Центральної військово-лікарської комісії  Збройних Сил  України,  Немишлянського районного військового комісаріату м.Харкова  третя особа Міністерство оборони України   
          про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,,
ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , заявник) звернувся до суду із заявою в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства ( далі - КАС України) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного військово-медичного управління Збройних Сил України, Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова, Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, 12 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України ( далі – 12 РВЛК), третя особа - Міністерство оборони України, про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021, постановленою в порядку ст. 383 КАС України, заяву ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність 12 РВЛК щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №520/10957/18.
Зобов`язано 12 РВЛК належним чином виконати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №520/10957/18 у відповідності з резолютивною частиною даного рішення та з суворим дотриманням приписів п. 3.13 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України щодо розгляду заяви позивача від 24.04.2018.
Також окремою ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 наравлено окрему ухвалу 12 РВЛК для вжиття заходів щодо усунення причин і умов, що сприяли невиконанню рішення суду від 11.03.2020 у справі №520/10957/18.
Встановлено 12 РВЛК строк для надання відповіді про вжиття заходів щодо усунення причин і умов, що сприяли невиконанню рішення суду 11.03.2020 у справі №520/10957/18 - десять днів з моменту отримання копії окремої ухвали.
Направлено окрему ухвалу Генеральному прокурору України для вирішення питання про притягнення посадових осіб 12 РВЛК до кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанці, постановленою в порядку ст. 383 КАС України, 12 РВЛК подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що ОСОБА_1 не пред`являв виконавчий лист до виконання і не зазначив про хід виконавчого провадження відповідно, що свідчить про те, що суд першої інстанції всупереч ст. 383 КАС України, не повернув заяву заявнику. Посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.01.2021 у справі № 9640/1364/19.
26.08.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021, в порядку ст. 383 КАС України.
31.08.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито провадження у справі № 520/10957/18 за  апеляційною скаргою на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021, в порядку ст. 383 КАС України.
02.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні за  апеляційною скаргою на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021, в порядку ст. 383 КАС України. 
16.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання апелянта про розгляд справи в режимі відеоконференції залишено без задоволення.
Також не погодившись з Окремою ухвалою суду першої інстанції від 15.07.2021 у справі №520/10957/18 12 РВЛК подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що підставою для постановлення вказаної Окремої ухвали є оспорювана ухвала про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дій, що постановлена в порядку ст. 383 КАС України, яка є незаконною, а тому Окрема ухвала суду першої також підлягає скасуванню як похідна. Вказав, що ним були вчинені дії, спрямовані на добровільне виконання  рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020.
26.08.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження окремої ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021.
31.08.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито провадження у справі № 520/10957/18.
02.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні за  апеляційною скаргою на окрему ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021.
18.10.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання ОСОБА_1 задоволено. Об`єднано в одне провадження у справі № 520/10957/18 апеляційну скаргу 12 РВЛК на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії в порядку 383 КАС та апеляційну скаргу 12 РВЛК на окрему ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021.
Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, вислухавши суддю–доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які  сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного військово-медичного управління Збройних Сил України, Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова, Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, 12 РВЛК, третя особа - Міністерство оборони України, про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військово-лікарської комісії Північного регіону, що зазначені у його вих. від 05.05.2018 № 329 щодо повернення заяви від 24.04.2018 у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення без її розгляду Немишлянському районному військовому комісаріату м. Харкова.
Зобов`язано 12 РВЛК вчинити дії, передбачені п. 3.13 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.04.2018, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовлено.
11 червня 2021 року від ОСОБА_1 до суду першої інстанції надійшла заява, в якій він просив суд за результатом розгляду заяви постановити окрему ухвалу в порядку ст. 249 КАСУ щодо вчинення службовими особами 12 РВЛК бездіяльності, рішень і дій, що мають ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
Задовольняючи частково вимоги заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з наявності підстав для її задоволення. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною 1 ст.373 КАС України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
За приписами ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.
До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.
Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.
У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому   статтею 249 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII ( далі – Закон № 1404)  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст. 3 вказаного Закону визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів на наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 ст.5 Закону № 1404 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються   Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
За приписами ч.ч.1-2 ст.26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у   статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
За наслідком системного аналізу вказаних положень колегія суддів зазначає, що положення ч.2 ст. 383 КАС України, визначаючи вимоги до заяви про визнання протиправною бездіяльності, вказують, що остання має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання (п.7) та інформацію про хід виконавчого провадження (п.8).
Отже, подання до суду заяви у порядку, передбаченому статтею 383 КАС України, можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби.
Тобто при здійсненні судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 383 КАС України обов`язково підлягають з`ясуванню обставини виконання судового рішення в примусовому порядку, а не обставини невиконання відповідачем судового рішення в добровільному порядку.
Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20.01.2021 у справі №640/1364/19, які суд, з огляду на приписи ч.5 ст. 242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин. 
Як встановлено судовим розглядом ОСОБА_1 у червні 2021 року за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до суду першої інстанції із заявою в порядку ст. 383 КАС України, з додатками (копії документів),  а саме: Лист 12 РВЛК від 14.04.2021 № 444 ( дві сторінки), конверт ( довідка та індекс), клопотання від 07.06.25021, докази надсилання учасникам  справи клопотання від 07.06.2021 іншим учасникам справи, докази надсилання заяви іншим учасникам справи.  
Зі змісту вказаної заяви та доданих до неї копій документів вбачається, що така заява не містить інформації ні про день пред`явлення виконавчого листа до виконання, ні про хід виконавчого провадження, що не відповідає вимогам щодо її змісту, визначеним  п.п.7-8 ч.2 ст. 383 КАС України.
З огляду на викладені вище правові норми та враховуючи, що станом на дату винесення оскаржуваної ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021, постановленої у порядку ст. 383 КАС України, заява ОСОБА_1 від 10.06.2021 ( вх. № 01/56307/21 від 11.06.2021) не відповідала вимогам ч.2 ст. 383 КАС України, колегія суддів визнає помилковим висновок суду першої інстанції щодо її часткового задоволення, оскільки така заява, відповідно до ч.5 ст. 383 КАС України підлягала поверненню заявнику.
Зважаючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Посилання ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду на те, що він надсилав до суду заяву про видачу виконавчого листа від 28.09.2021 (вх. № 44199 від 28.09.2021) колегія суддів до уваги не приймає, оскільки на момент звернення останнього із заявою , в порядку ст. 383 КАС України, виконавче провадження відкрито не було та примусове виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020  не проводилося, тоді як звернення до суду із заявою відповідно до ст. 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.
Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові 01.04.2021 у справі №580/1641/19, які суд, з огляду на ч.5 ст. 242 КАС України, застосовує до спірних правовідносин. 
Враховуючи, що наявні підстави для скасування ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021, яка постановлена в порядку ст. 383 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що окрема ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 також підлягає скасуванню як похідна. 
Клопотання заявника про наявність підстав для повернення апеляційних скарг (залишення без розгляду), зважаючи на їх підпис неповноважною особою, залишено без задоволення ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати від 25.10.2021.
Клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження, у зв`язку з неможливістю самостійного оскарження ухвали, постановленої в порядку ст. 383 КАС України, залишено без задоволення ухвалою ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2021, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати.
          Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. 
          Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для зміни судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
          За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми процесуального права, а також неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, що має наслідком скасування оскаржуваних ухвал суду першої інстанції та ухвалення постанову про відмову у завдоленні вимог заяви ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          
          Апеляційну скаргу 12 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії в порядку 383 КАС та апеляційну скаргу 12 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України на окрему ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року по справі №520/10957/18 в порядку ст. 383 КАС України -  скасувати.
Ухвалити постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, в порядку ст. 383 КАС України - відмовити. 
Окрему ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року по справі №520/10957/18 скасувати.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  01.11.2021