Справа № 161/5206/21 	Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1334/21  Категорія: 68 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
09 листопада 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В., 
з участю:
секретаря судового засідання – Савчук О. В.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
відповідача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 , поданою її представником ОСОБА_1 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 серпня 2021 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
       У березні 2021 року ОСОБА_4 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що сторони у період з 21 лютого 2009 року по 10 грудня 2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого набули у спільну сумісну власність квартиру за адресою АДРЕСА_1 , а також автомобіль Renault Megane, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .
Позивач вказує, що відповідач без її згоди після розірвання шлюбу відчужив автомобіль Renault Megane, 2006 року випуску. Вартість автомобіля згідно з виготовленим на її замовлення експертного дослідження становить 181 820,00 грн.
Посилаючись на те, що зазначене нерухоме та рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку спірної квартири та стягнути з відповідача на її користь 90 910,00 грн як компенсацію 1/2 вартості спірного автомобіля.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 серпня 2021 року позов задоволено частково.
В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 49548507101. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 39 000,00 грн, як грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля Renault Megane, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Не погоджуючись із даним рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки 39 000 грн грошової компенсації за Ѕ частину автомобіля, позивач ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просить це рішення змінити в оскаржуваній частині, оскільки вважає, що висновки суду в цій частині є необґрунтованими та рішення ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що, досліджуючи докази, надані сторонами, суд першої інстанції неправильно їх оцінив та дійшов хибного висновку про можливість зменшення розміру компенсації Ѕ вартості автомобіля з 90 910 грн до 39 000 грн на підставі лише поданого відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля, який був укладений відповідачем з його рідною сестрою. Позивач зазначає, що після відчуження спірного автомобіля відповідач ОСОБА_2 продовжує користуватися ним. Звертає увагу на те, що судом не враховано, що ціна автомобіля, вказана в укладеному ОСОБА_2 договорі, не відповідає ні ринковій, ні реальній вартості даного майна, а сам договір укладено із метою умисного уникнення сплати компенсації за дійсною ринковою вартістю. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача понесені позивачкою витрати на виготовлення висновку експертного автотоварознавчого дослідження та витрати на правничу допомогу.
ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскаржуваної частини рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було укладено 21 лютого 2009 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2020 року шлюб розірвано (а.с.12).
19 грудня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу квартири сторонами придбано квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13-15).
27 серпня 2019 також ними набутий автомобіль Renault Megane, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 (а.с.18).
Спірний автомобіль 09 грудня 2020 року був відчужений відповідачем на користь ОСОБА_5 за ціною 78 000,00 грн. 
Згідно з виготовленим на замовлення позивача ОСОБА_4 експертним автотоварознавчим дослідженням середня ринкова вартість автомобіля Renault Megane, 2006 року випуску, станом на 26 лютого 2021 року становить 181 820,00 грн.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Виходячи з презумпції права спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Згідно з частиною третьою статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, якібули одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
       Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
       Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
       У разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди — виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
На підставі положень статті 71 СК України та враховуючи, що автомобіль проданий, позивач просила стягнути на її користь компенсацію 1/2 його вартості у розмірі 90910, 00 грн, виходячи із того, що вартість подібного за своїми характеристиками автомобіля Renault Megane, 2006 року випуску, становить 181 820 грн.
На спростування доводів як позовної заяви, так і апеляційної скарги відповідачем долучено до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу транспортного засобу від 09.12.2020 р., з якого вбачається, що автомобіль Renault Megane, 2006 року випуску, номер кузова  НОМЕР_1  відповідач продав за 78 000 грн.
Разом з тим, відповідачем не заперечується факт відчуження спірного автомобіля за відсутності згоди позивача.
Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 ствердив, що дійсно після відчуження своїй сестрі спірного автомобіля він користувався ним, а також зазначив, що ціну у договорі було визначено за згодою сторін, без проведення будь-якої оцінки автомобіля, та з урахуванням того, що між ними існували боргові зобов"язання, він коштів фактично за цей автомобіль від неї не отримував.
В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі 127/7029/15-ц та в постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 761/17775/15-ц, згідно з якими у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого, та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 вказано, що "визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість.
       Ухвалюючи судові рішення у справі, суди першої та апеляційної інстанцій не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до якого у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно."
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що підставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що суд першої інстанції помилково визначив вартість спірного автомобіля на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2020 року в розмірі 78000 грн. 
Разом з тим, колегія суддів вважає, що у даній справі висновок експерта є належним та достатнім доказом дійсної ринкової вартості спірного автомобіля з наступних підстав.
Статтею 9 Закону про оцінку майна встановлено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.
Згідно з Постановою КМ України № 403 від 10.04.2013 р. "Про затвердження Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів" середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки. 
Всупереч вимогам статті 81 ЦПК України відповідач не подав жодних належних і допустимих доказів на спростування вказаних позивачкою обставин про дійсну вартість спірного автомобіля на час розгляду справи, не заявляв ніяких клопотань з цього приводу про проведення відповідної експертизи, не надав суду заперечень щодо висновку № 0006 про оцінку автомобіля. 
Таким чином, оскільки середня ціна такого автомобіля згідно з проведеним позивачкою експертним автотоварознавчим дослідженням становить 181 820 грн, отже відповідна грошова компенсація, яка підлягає стягненню на її користь, має становити 90 910, 00 грн.
У зв"язку із задоволенням позову в цій частині слід також стягнути з відповідача в користь позивача понесені нею судові витрати за сплату судового збору у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України в сумі 1596,14 грн, а також витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 1500 грн, а всього 3096,14 грн, що підтверджені документально.
Крім того, посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_4 на те, що суд безпідставно відмовив у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки суду були надані достатні докази на підтвердження таких понесених витрат, зокрема договір, розрахунок суми гонорару, квитанція, є необґрунтованими та не беруться колегією суддів до уваги з таких підстав.
Представник позивача адвокат Філіпович В. Є. подав указані підтверджуючі документи про розмір понесених судових витрат за надання адвокатом професійної правничої допомоги 25 серпня 2021 року при зверненні до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі. 
Додатковим рішенням цього ж суду від 03 вересня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 7760 грн у рахунок відшкодування судових витрат з надання професійної правничої допомоги.
Вказане додаткове рішення позивачкою не оскаржувалося, а тому в цій частині доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів.
Крім того, ОСОБА_4 понесла витрати за сплату судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1365,65 грн, що підтверджено документально квитанцією, які у зв"язку із задоволенням апеляційної скарги слід стягнути з відповідача.
Разом з тим, позивачка заявила клопотання про стягнення судових витрат за правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 4000 грн та надала відповідні документи, що підтверджують понесені нею витрати, а саме: договір № 1-ц/13-21 від 13 вересня 2021 року про надання професійної правничої допомоги, розрахунок суми гонорару адвоката, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1-ц/13-21 від 13.09.2021 р. на суму 4000 грн.
Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили щодо розміру пред"явлених до стягнення на користь позивачки судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, покликаючись на його завищеність та неспівмірність із затраченим адвокатом часом на підготовку і участь у даній справі. 
Відповідно до вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України колегія суддів вважає, що розмір понесених позивачкою витрат на правничу допомогу слід зменшити, оскільки обсяг робіт і час, витрачений на підготовку процесуальних документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних представником робіт, а зміст і доводи апеляційної скарги є майже ідентичними доводам, викладеним у позовній заяві та в заяві про ухвалення додаткового рішення.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 слід стягнути 2000 грн понесених нею витрат на сплату судових витрат за професійну правничу допомогу.
Оскільки в іншій частині рішення суду не оскаржується, то апеляційним судом у відповідності до норм ст.367 ЦПК України у цій частині не переглядається і на предмет законності та обгрунтованості не перевіряється.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 , подану її представником ОСОБА_1 , задовольнити частково.
       Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 серпня 2021 року в даній справі в частині вирішення позовних вимог про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні подружжя за відчужений автомобіль та стягнення судових витрат змінити. 
       Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 грошової компенсації за 1/2 частку вартості автомобіля Renault Megane, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , в розмірі 90910 (дев"яносто тисяч дев"ятсот десять) гривень та понесених витрат за сплату судового збору при подачі позову в сумі 1596 (одна тисяча п"ятсот дев"яносто шість) гривень 14 копійок і за проведення експертизи в сумі 1500 (одна тисяча п"ятсот) гривень, а всього - 3096 (три тисячі дев"яносто шість) гривень 14 копійок. 
        В решті рішення суду залишити без змін.
       Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати за сплату судового збору за апеляційну скаргу в сумі 1365 (одна тисяча триста шістдесят п"ять) гривень 65 копійок та за правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 2000 (дві тисячі) гривень, а всього - 3365 (три тисячі триста шістдесят п"ять) гривень 65 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді